ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року 
м. Київ 

справа № 751/3006/24 
провадження № 61-2677св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Калараша А. А., Литвиненко І. В., 

учасники справи: 
заявник -  ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Яковлев Андрій Леонідович, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Лібстера А. С. і присяжних Аношенко О. М., Бредюк О. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2026 року, ухвалену у складі колегії суддів Шарапової О. Л., Онищенко О. І., Скрипки А. А., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи обмежено дієздатною, встановлення над нею опіки та призначення піклувальника, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст заявлених вимог 

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій, з урахуванням зміни предмета заяви, просив обмежити цивільну дієздатність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити його піклувальником над останнім. 

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що його батькові ОСОБА_2 з 25 січня 2024 року встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з наявністю неврологічного захворювання, яке спричинило обмеження у життєдіяльності, зокрема у самообслуговуванні, орієнтації та контролі за своєю поведінкою. 

Заявник зазначав, що ОСОБА_2 не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного медичного нагляду, сторонньої допомоги та контролю. Зокрема, він не здатний чітко висловлювати свої думки, самостійно одягатися, готувати їжу, залишати місце проживання, є дезорієнтованим та періодично втрачає свідомість. 

Догляд за батьком фактично здійснює заявник, який виявив бажання бути його піклувальником. Інших близьких родичів у ОСОБА_2 немає, з матір`ю заявника він розлучений. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Новозаводський районний суд міста Чернігова рішенням від 01 квітня 2025 рокузаяву ОСОБА_1 задовольнив частково. 

Визнав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежено дієздатним. 

У задоволенні заяви ОСОБА_1 у частині призначення його піклувальником над ОСОБА_2 відмовив. 

Тимчасово поклав обов`язки піклувальника над обмежено дієздатним ОСОБА_2 на орган опіки та піклування Чернігівської міської ради, до вирішення питання про призначення піклувальника в порядку, визначеному законодавством. 

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 10 грудня 2024 року № 533 у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення експертизи наявні ознаки хронічного психічного розладу у формі органічного розладу особистості судинного генезу (цереброваскулярна хвороба, гіпертонічна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу). 

Встановлений психічний розлад не виключає повністю здатності ОСОБА_2 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак істотно обмежує таку здатність. 

З урахуванням змісту проявів психічного розладу суд дійшов висновку, що стан здоров`я ОСОБА_2 не свідчить про його повну нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже, відсутні правові підстави для визнання його недієздатним. Водночас зібрані у справі докази та їх оцінка підтверджують наявність підстав для обмеження його цивільної дієздатності. 

Суд також зазначив, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. 

Разом із тим, за результатами розгляду подання Департаменту соціальної політики від 25 березня 2025 року № 03-28/112 щодо призначення заявника піклувальником над ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки заявник проходить військову службу та об`єктивно позбавлений можливості виконувати обов`язки піклувальника. 

Суд керувався тим, що конституційний обов`язок захисту незалежності та територіальної цілісності України має пріоритет перед приватним інтересом заявника щодо здійснення піклування. 

За таких обставин суд дійшов висновку, що на час проходження військової служби заявник не може виконувати функції піклувальника, а питання його призначення може бути вирішене після звільнення з військової служби у встановленому законом порядку. 

З огляду на відмову у задоволенні заяви в частині призначення піклувальника, суд зазначив, що до вирішення питання про призначення піклувальника у встановленому законом порядку виконання відповідних обов`язків покладається на орган опіки та піклування за місцем проживання (перебування) особи, цивільна дієздатність якої обмежена. 

Чернігівський апеляційний суд постановою від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради залишив без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2025 року - без змін. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки суду першої інстанції є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У лютому 2026 року  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Яковлев А. Л., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2026 року в частині відмови у призначенні його піклувальником ОСОБА_3 . 

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17, від 29 березня 2021 року у справі № 184/858/19, від 19 квітня 2021 року у справі № 755/12409/15, від 28 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19, від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23. 

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що чинним законодавством не передбачено можливості непризначення піклувальника обмежено дієздатній особі за наявності подання органу опіки та піклування, яке відповідає вимогам закону. 

Заявник зазначав, що здійснення піклування може поєднуватися з виконанням іншої роботи, проходженням служби, навчанням тощо. 

При цьому сам собою факт проходження особою військової служби не може бути підставою для відмови у призначенні її піклувальником, оскільки законодавством України не встановлено спеціального порядку здійснення опіки та піклування в умовах воєнного стану, а також не передбачено імперативної заборони щодо призначення військовослужбовців або військовозобов`язаних опікунами чи піклувальниками над недієздатними або обмежено дієздатними фізичними особами. 

Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Новозаводського районного суду міста Чернігова. 

23 березня 2026 року матеріали справи № 751/3006/24 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд ухвалою від 27 березня 2026 року зупинив касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25). 

Верховний Суд ухвалами від 06 липня 2026 року поновив касаційне провадження та призначив справу до судового розгляду. 

Фактичні обставини, з`ясовані судами 

Заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , стосовно якого порушено питання про обмеження цивільної дієздатності та встановлення піклування (а. с. 9). 

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 473232 ОСОБА_2 з 25 січня 2024 року встановлено II групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням, із визначенням дати чергового переогляду на 25 січня 2025 року (а. с. 11). 

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 10 грудня 2024 року № 533, складеним експертами Чернігівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», у ОСОБА_2 наявні ознаки хронічного психічного розладу у формі органічного розладу особистості судинного генезу (цереброваскулярна хвороба, гіпертонічна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу) (F07.82 за МКХ-10). Зазначений психічний розлад не виключає повністю здатності ОСОБА_2 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак істотно обмежує таку здатність (а. с. 61-65). 

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку в лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 14, 15). 

Згідно зі службовою характеристикою ОСОБА_1 проходить службу на посаді начальника відділення вибухотехнічної служби батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та на час розгляду справи виконує бойові (спеціальні) завдання із забезпечення заходів національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії в районах проведення активних бойових дій (а. с. 99). 

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 13). 

26 березня 2024 року шлюб між батьками заявника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано (а. с. 10). 

Дружина заявника ОСОБА_5 та мати заявника ОСОБА_4 подали до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради письмові заяви, у яких висловили згоду на призначення ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 та не заперечували проти такого призначення (а. с. 105, 113). 

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 03 березня 2025 року, складеного Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 проживає один за місцем своєї реєстрації, має II групу інвалідності, перебуває у задовільному побутовому стані, має охайний зовнішній вигляд, самостійно пересувається у межах житла, а за його межами потребує сторонньої допомоги (а. с. 116). 

Згідно з поданням Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у разі обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 та встановлення над ним піклування орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити піклувальником ОСОБА_1 (а. с. 94-96). 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 

Відповідно до пункту 1 абзацу першого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

З огляду на зміст касаційної скарги та принцип диспозитивності цивільного судочинства рішення суду першої інстанції і постанова апеляційного суду в частині визнання ОСОБА_2 обмежено дієздатним не оскаржуються, а тому на підставі частини першої статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює перегляд судових рішень у цій частині. 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції повною мірою не відповідає. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 36 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється ЦПК України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. 

Над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування (частина перша статті 37 ЦК України). 

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. 

Відповідно до статті 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. 

У частині другій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. 

Згідно з частиною першою статті 296 ЦПК України заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. 

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). 

Установивши, що ОСОБА_2 страждає на хронічний психічний розлад у формі органічного розладу особистості судинного генезу, який істотно обмежує його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для обмеження його цивільної дієздатності. 

Судові рішення у цій частині суд касаційної інстанції не переглядає. 

Водночас, відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що ОСОБА_1 проходить службу на посаді начальника відділення вибухотехнічної служби батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та виконує бойові (спеціальні) завдання із забезпечення заходів національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії в районах проведення активних бойових дій, що, на думку судів, унеможливлює належне виконання ним обов`язків піклувальника. 

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке. 

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. 

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. 

Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. 

Відповідно до статті 69 ЦК України піклувальник над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, зобов`язаний дбати про її лікування, створення необхідних побутових умов. Піклувальник дає згоду на вчинення підопічним правочинів відповідно до статей 32 та 37 цього Кодексу. Піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. 

Під час призначення піклувальника важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між піклувальником і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження піклувальника перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення піклувальника. 

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зазначив, що сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою. 

Згідно з підпунктами 3.2, 3.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування), опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають піклувальника: повідомлення державних, громадських організацій або заява громадянина (громадян); копія свідоцтва про народження неповнолітньої особи, що потребує піклування, або рішення суду про визнання особи обмежено дієздатною; медичний висновок про стан здоров`я особи, що потребує піклування; довідка про місце проживання особи, що потребує піклування; заява майбутнього піклувальника про прийняття на себе обов`язків щодо піклування; довідки про стан здоров`я майбутнього піклувальника і про місце його проживання (лише при встановленні опіки над неповнолітнім); акт обстеження житлових умов майбутнього піклувальника (лише при встановленні піклування над неповнолітнім). Опікун над повнолітніми дієздатними особами, які за станом здоров`я самостійно не можуть захищати свої права і виконувати свої обов`язки, може бути призначений тільки на прохання цих осіб. 

Під час вирішення питання про призначення піклувальника підлягають врахуванню сімейні та родинні зв`язки між кандидатом і підопічним, характер особистих стосунків між ними, а також можливість кандидата належним чином виконувати обов`язки піклувальника. Перевірка відповідності кандидата зазначеним вимогам та з`ясування наявності чи відсутності обставин, які перешкоджають його призначенню піклувальником, належать до компетенції органу опіки та піклування, який за результатами проведеної перевірки вносить до суду відповідне подання. 

Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної особи піклувальником над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, є наявність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення саме цієї особи піклувальником. За наявності такого подання суд повинен перевірити його відповідність вимогам закону щодо обґрунтованості та змісту, зокрема з`ясувати, чи складене воно на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування, а також чи відсутні встановлені законом обставини, які унеможливлюють призначення відповідної особи піклувальником. 

При цьому суд не вправі підміняти орган опіки та піклування у здійсненні покладених на нього законом повноважень щодо оцінки кандидатури піклувальника та вирішення питання про доцільність її призначення, якщо відповідне подання є належним чином мотивованим, ґрунтується на передбачених законом документах і відсутні встановлені законом перешкоди для призначення такої особи піклувальником. 

Аналогічний підхід щодо застосування наведених норм права підтверджений постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2026 року у справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25), до вирішення якої було зупинено касаційне провадження у цій справі. 

Об`єднана палата зазначила, що стаття 64 ЦК України містить вичерпний перелік обставин, за яких фізична особа не може бути призначена опікуном або піклувальником, і не передбачає обмежень щодо призначення військовослужбовця чи іншої особи, яка проходить військову службу. 

Верховний Суд звернув увагу, що сам собою факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення особи опікуном або піклувальником. Під час вирішення цього питання суд повинен дослідити, чи існують передбачені законом обставини, які виключають можливість призначення відповідної особи, а також оцінити її реальну можливість виконувати покладені законом обов`язки з урахуванням конкретних обставин справи. 

При цьому Об`єднана палата наголосила, що законодавство не пов`язує можливість призначення особи опікуном чи піклувальником виключно з фактом проходження або непроходження військової служби. Вирішальне значення мають найкращі інтереси особи, яка потребує опіки чи піклування, відсутність встановлених законом перешкод для призначення відповідної особи та з`ясування, чи є інші особи, які можуть забезпечити належне здійснення опіки або піклування. 

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 

У справі, яка переглядається, апеляційний суд залишив поза увагою, що орган опіки та піклування вніс подання про доцільність призначення саме ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять відомостей про звернення інших осіб із заявою про призначення їх піклувальниками або про внесення органом опіки та піклування відповідного подання щодо іншої кандидатури. При цьому суди не встановили жодної з обставин, передбачених статтею 64 ЦК України та Правилами опіки та піклування, які б виключали можливість призначення заявника піклувальником. 

Водночас ні положення ЦК України, ні інші нормативно-правові акти не містять заборони щодо призначення військовослужбовця, поліцейського чи військовозобов`язаної особи піклувальником над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена. 

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 63 ЦК України під час вирішення питання про призначення піклувальника враховується можливість особи виконувати обов`язки піклувальника, а не її професійний статус чи рід діяльності як такі. Тому для висновку про неможливість виконання кандидатом обов`язків піклувальника суд повинен установити конкретні обставини, які об`єктивно свідчать про його нездатність забезпечувати захист прав та інтересів підопічного. 

Проте суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили. Сам собою факт проходження ОСОБА_1 служби в органах Національної поліції та виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із забезпеченням заходів національної безпеки і оборони, без з`ясування його фактичної можливості виконувати обов`язки піклувальника, належної оцінки подання органу опіки та піклування, а також без встановлення того, чи здійснюється або може бути забезпечене належне піклування над ОСОБА_2 іншими особами, не може бути достатньою підставою для відмови у призначенні його піклувальником. 

За таких обставин апеляційний суд не надав належної правової оцінки поданню органу опіки та піклування та іншим наявним у справі доказам, не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про призначення піклувальника, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в цій частині. 

Водночас за положеннями статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та давати оцінку доказам, які суди не дослідили, а отже, не має можливості вирішити по суті та ухвалити нове рішення за результатами касаційного перегляду цієї справи. 

Колегія суддів нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом та бути почутим. 

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. 

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення. 

В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції достатньою мірою не виклав мотиви, на яких воно ґрунтується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України», «Суомінен проти Фінляндії»). 

Враховуючи усі обставини справи, що мають істотне значення для прийняття справедливого рішення, Верховний Суд вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатися законною та обґрунтованою. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення в частині вирішення заяви ОСОБА_1 про призначення піклувальника не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд. Верховний Суд урахував, що апеляційний суд не усунув усіх порушень, допущених судом першої інстанції під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий апеляційний розгляд. 

Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду судами цієї справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України) суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення спору. 

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. 

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) зазначив, що у разі, якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з направленням справи на розгляд до суду першої / апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. 

Враховуючи, що у цій справі Верховний Суд не змінив рішення судів попередніх інстанцій та не ухвалив нове, а направив справу на новий розгляд, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції. 

Отже, у цьому конкретному випадку судові витрати, в тому числі понесені сторонами у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, мають бути перерозподілені за результатами нового розгляду справи апеляційним судом, тобто за загальними правилами розподілу судових витрат. 

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Яковлев Андрій Леонідович, задовольнити частково. 

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2026 року в частині вирішення заяви ОСОБА_1 про призначення піклувальника скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач  	Є. В. Петров  	
Судді 	А. І. Грушицький  	
	В. М. Ігнатенко  	
	А. А. Калараш  	
	І. В. Литвиненко