"20" серпня 2026 р. Справа № 363/6934/25

ПОСТАНОВА
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 серпня 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 501270 від 02.11.2025 року вбачається, що 02.11.2025 року о 15 год. 00 хв. в м. Вишгород по вул. Ягідна, 65, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Nissan Altima днз. НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння. 
З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора Драгер 6820 прилад ARLH-0180. Результат огляду (тест № 741) позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,83 проміле.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП – керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Разом з тим, 19.08.2026 року від захисника ОСОБА_2 – адвоката Папенка Р.С. надійшло клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Клопотання аргументовано тим, що з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху за які його слід було перевіряти, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції він не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини встановлено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У Постанові ВП ВС від 12.01.2023 року у справі № 9901/278/21 було встановлено, що реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. 
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду його справи, а справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП не належать до переліку справ, що розглядаються за обов`язкової присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, то суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
У судове засідання викликалися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які складали відносно ОСОБА_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме – старший сержант поліції Нетреба В.В. та лейтенант поліції Артеменко А.О. Разом з тим працівники поліції до суду не прибули, про причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.
Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту – Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту – Порядок № 1103).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд зазначає наступне.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 501270 від 02.11.2025 року вбачається, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 02.11.2025 року о 15 год. 00 хв. в м. Вишгород по вул. Ягідна, 65, керування транспортним засобом Nissan Altima днз. НОМЕР_1 .
У матеріалах справи наявний DVD-R диск, на якому містяться файл export-7ctli з відеозаписом тривалістю 15 хвилин 45 секунди.
При дослідженні зазначеного відеозапису судом встановлено, що відеозапис зроблений на нагрудну камеру працівника поліції, обставини та факти, зафіксовані на відеозаписі, за датою, часом та місцем відповідають тим, що розглядаються в межах даної справи, та відтворює логічну, послідовну та хронологічну картину подій, що мали місце 02.11.2025 року за фактом вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З відеозапису судом підтверджено факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем, так ОСОБА_1 у процесі спілкування особисто підтверджує та пояснює працівникам поліції, що він керував транспортним засобом Nissan Altima днз. НОМЕР_1 02.11.2025 року у м. Вишгород Вишгородського району Київської області. 
З цього ж відеозапису безпосередньо вбачається, що працівники поліції звертаються до ОСОБА_1 як до водія вказаного автомобіля, безпосередньо називають його «водій», повідомляють про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння як у водія автомобіля, повідомляють про порушення у зв`язку з цим вимог ПДР України як водієм автомобіля, вимагають від нього проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме як від водія автомобіля. 
У той же час, протягом всього часу спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , як з водієм транспортного засобу, останній не висловив жодних заперечень, зауважень з приводу даного факту, не повідомляв про те, що він не керував автомобілем, не зазначав про те, що автомобілем керувала інша особа. 
Спілкування з працівниками поліції проходило у спокійній обстановці без застосування жодного тиску, примусу та погроз, разом з тим ОСОБА_1 . ОСОБА_3 своєю поведінкою, висловлюваннями та діями безпосередньо підтвердив, що керував автомобілем Nissan Altima днз. НОМЕР_1 .
Досліджений вище відеозапис безпосередньо не розкриває та не відображає обставин і подій здійснення ОСОБА_1 технічних функцій водія зазначеного у протоколі транспортного засобу, однак при цьому, керуючись стандартом доведення «поза розумним сумнівом», суд з категоричною впевненістю може зробити висновок, що зафіксовані на відеозаписі працівників поліції положення автомобіля, поведінка самого ОСОБА_1 , відсутність в останнього жодних заперечень та зауважень, фактичне підтвердження ним факту керування автомобілем, надання відповідних пояснень не дають жодного іншого розумного пояснення зафіксованих обставин і подій як здійснення ОСОБА_1 керування зазначеним у протоколі транспортним засобом. 
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що даний факт керування транспортним засобом беззаперечно підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, та відеозаписом, де ОСОБА_1 не заперечує факту керування автомобілем, суд вважає доведеним поза будь-яким розумним сумнівом факт керування ОСОБА_1  02.11.2025 року о 15 год. 00 хв. в м. Вишгород по вул. Ягідна, 65 транспортним засобом Nissan Altima днз. НОМЕР_1 .
Щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.
Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.
З відеозапису (файл export-7ctli), долученого працівниками поліції до матеріалів справи судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу працівникам поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме - різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей. При оголошенні ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 жодних заперечень чи зауважень з цього приводу не висловив. Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, на що останній дав свою добровільну згоду. 
З відеозапису безпосередньо вбачається, що ОСОБА_1 самостійно засвідчив можливість проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатора Драгер 6820. Перед проведенням огляду працівниками поліції було проведено контрольний забір повітря, який засвідчив відсутність всередині приладу та його трубки парів алкоголю.
У свою чергу, ОСОБА_1 підтвердив можливість проведення огляду з використанням цього приладу. Результат огляду був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,83 проміле.
З відеозапису безпосередньо вбачається, що після оголошення результатів огляду, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу, працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 жодних заперечень та зауважень з приводу цього не надає. Працівник поліції у цей момент самостійно запитує у ОСОБА_1 чи згоден він з результатами проведеного огляду. ОСОБА_1 погодився з результатами проведеного огляду і не наполягає на проведенні повторного огляду в медичному закладі. 
Фактично ОСОБА_1 після ознайомлення з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, не висловлював жодних заперечень, зауважень чи незгоди, не наполягав на проведенні повторного огляду, не зазначав про те, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Натомість працівники поліції не створювали жодних перешкод для ОСОБА_1 .
Разом з тим, з відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського судом встановлено, що ОСОБА_1 під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП особисто повідомив, що напередодні вживав алкогольні напої, що також відображено ОСОБА_1 у протоколі. 
Судом встановлено, що при ознайомленні з матеріалами справи, у тому числі з протоколом про адміністративне правопорушення, чеком тестування на алкоголь № 65 від 02.11.2025 року, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу, актом огляду га стан алкогольного сп`яніння, та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 так само не висловив жодних заперечень чи зауважень щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння, результатів проведеного огляду. Протягом всього часу ОСОБА_1 лише спокійно та добровільно, без жодних зауважень підписував всі надані документи.
За таких обставин суд приходить до висновку, що працівниками поліції повністю виконано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 в аспекті дотримання процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не висловлював заперечень проти результатів огляду на місці зупинки автомобіля, не вимагав проведення повторного огляду у медичному закладі. А відтак, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є правомірним, а його результати – допустимими доказами.
Таким чином, суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Суд зазначає, що надані відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції мають перерву в часі між собою, не є повними. Однак при цьому суд звертає увагу, що у п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.
З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції визначають нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.
У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.
Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.
У будь-якому випадку вказана неповнота не створила будь-яких перешкод у встановленні ключових обставин, що входять до предмета доказування в межах цієї справи. Відповідно вказана неповнота не створила будь-яких перешкод для ОСОБА_1 , а отже не вплинула на права, свободи та законні інтереси останнього, що пов`язані з його захистом від пред`явленого обвинувачення.
Суд не погоджується з доводами захисника про те, що відсутність у матеріалах справи відомостей про порушення  ОСОБА_1 ПДР свідчить про відсутність у працівників поліції законних підстав для зупинки транспортного засобу, а відтак і про недопустимість усіх отриманих у подальшому доказів.
Таке твердження ґрунтується на помилковому ототожненні загальних підстав для зупинення транспортного засобу, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», з повноваженнями уповноважених осіб, які реалізуються під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, може здійснюватися перевірка документів в осіб, а в разі потреби - огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29 грудня 2021 року № 1456 «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», якою визначено механізм реалізації відповідних повноважень під час дії воєнного стану. Зазначений Порядок є чинним.
Отже, доводи захисника про те, що працівники поліції могли здійснювати будь-які подальші процесуальні дії лише за умови встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.
Крім того, відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» зупинення транспортного засобу, перевірка документів особи, опитування особи, поверхнева перевірка та огляд належать до превентивних поліцейських заходів. При застосуванні таких заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини їх застосування та нормативно-правові акти, на підставі яких вони застосовуються.
Таким чином, саме по собі встановлення або невстановлення до моменту зупинки транспортного засобу факту порушення водієм Правил дорожнього руху не є достатньою підставою для висновку про незаконність подальших дій працівників поліції, якщо такі дії здійснювалися на підставі та в межах повноважень, передбачених законодавством, у тому числі законодавством, що регулює порядок забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.
При цьому суд звертає увагу, що законність проведення подальшого огляду на стан сп`яніння не залежить виключно від наявності факту порушення Правил дорожнього руху. Відповідно до положень статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться у встановленому законом порядку за наявності передбачених законодавством підстав.
У даному випадку після спілкування працівників поліції із  ОСОБА_1 , у них виникли підстави вважати, що особа є водієм транспортного засобу, а також у нього наявні ознаки стану алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим  ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.  ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, огляд було проведено у встановленому порядку, його результат зафіксовано відповідними матеріалами, при цьому на місці ОСОБА_1 результати огляду не заперечував.
Отже, твердження захисника про те, що відсутність встановленого порушення Правил дорожнього руху автоматично позбавляла працівників поліції права здійснювати подальші дії щодо встановлення стану сп`яніння, є необґрунтованим.
Так само не може бути прийнятий довід про автоматичну недопустимість усіх складених працівниками поліції документів. Питання належності, допустимості та достатності кожного доказу вирішується судом з урахуванням його змісту, способу отримання та взаємозв`язку з іншими доказами, а не виключно з огляду на те, чи було зафіксовано до моменту зупинки порушення Правил дорожнього руху.
Суд також враховує, що на місці події  ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, на запитання працівника поліції повідомив, яким саме транспортним засобом керував, погодився пройти огляд на стан сп`яніння та погодився з його результатом. Заперечення факту керування з`явилося лише під час судового розгляду.
За таких обставин доводи захисника про відсутність законних підстав для зупинення транспортного засобу працівниками поліції та, як наслідок, недопустимість усіх отриманих доказів, не знаходять свого підтвердження, а тому клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення задоволенню не підлягає.
У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 501270 від 02.11.2025 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний, у графі «пояснення особи» ОСОБА_1 зазначено: «вчора вживав пиво та слабоалкогольні напої, вину визнаю»;
- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що записаний у файли на диск, з яких судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт добровільної згоди ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень проти результатів огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу до Вишгородської ЦРЛ від 02.11.2025 року, в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу - 0,83 проміле;
- чеком тесту № 741 від 02.11.2025 року, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, з якого підтверджується, що 02.11.2025 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 0,83 проміле;
- водійським посвідченням ОСОБА_1 з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами;
- витягом з ІПС «Армор» зі змісту якого судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше не вчиняв адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП. 
Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього, з урахуванням того, що справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду у 2025 році, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас