ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/2372/25 пров. № А/857/39149/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Гебеш С.А. у м. Ужгород) у справі № 260/2372/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача якому просив:
визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до стажу державної служби, періоду роботи ОСОБА_1 на посаді Паладь-Комарівецького сільського голови з 23.06.1996 р. по 21.11.2020 р. в повному обсязі; періоду проходження військової служби з 11.05.1979 р. по 25.04.1981 р. та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.03.2025 №071750005226 щодо відмови у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 р. №3723-XII.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби в повному обсязі період роботи на виборній на посаді Паладь-Комарівецького сільського голови з 23.06.1996 р. по 21.11.2020 р.; період проходження військової служби з 11.05.1979 р. по 25.04.1981 р. та призначити з 26 березня 2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" й здійснити її обчислення з урахуванням поданих довідок про заробітну плату, виданих Сюртівською сільською радою Ужгородського району №132/02-28 від 05.03.2025, №133/02-28 від 05.03.2025, №134/02-28 від 05.03.2025.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та з 26 березня 2021 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. У період з 23.06.1996 року – 21.11.2020 року обіймав посаду Паладь-Комарівецького сільського голови. Загальний трудовий та страховий стаж становить більше 38 років, з яких понад 24 роки стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування. 06 березня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою №2603 від 06.03.2025 року, в якій просив перевести його на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII, який набув чинності 1 травня 2016 року, враховуючи те, що станом на момент виходу на пенсію мав стаж державної служби понад 20 років. Відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги вказану заяву №2603 від 06.03.2025 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення №071750005226 від 14.03.2025 року, яким йому відмовлено в переведенні на пенсію за Законом України “Про державну службу”. Таке рішення вважав протиправним, неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посада сільського голови відноситься до роботи в органах місцевого самоврядування, яка зараховується до стажу державної служби, а тому період роботи на посаді в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №071750005226 від 14.03.2025 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на посаді Паладь-Комарівецького сільського голови з 23.06.1996 р. по 21.11.2020 року та період проходження військової служби з 11.05.1979 року по 25.04.1981 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до норм статті 37 Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок про заробітну плату, виданих Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області №132/02-28 від 05.03.2025, №133/02-28 від 05.03.2025, №134/02-28 від 05.03.2025, з 06.03.2025 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що на день набрання чинності Законом №889-VІІІ позивач мав необхідний страховий стаж більше 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та на час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця не займав посаду державної служби, досягнув 62 років, відтак відповідача діяв неправомірно відмовивши у переведенні останнього на пенсію відповідно до положень Закону №3723-ХІІ
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
06 березня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою, в якій просив перевести його на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 березня 2025 року №071750005226 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 06.03.2025 року. 
Як вбачається із оскаржуваного рішення, за матеріалами електронної пенсійної справи встановлено, що заявник не працює та одержує пенсію за віком. Станом на 01.05.2016 року заявник займав посаду державної служби та мав стаж державного службовця 5 років 3 місяці 5 днів.
У відзиві на позовну заяву, відповідач 1 вказує на те, що періоди роботи з 23.06.1996, з 18.04.2002, з 10.06.2006, з 13.11.2010, з 05.11.2015 ОСОБА_1 обраний на посаду сільського голови, 21.11.2020 склав повноваження сільського голови. Зазначені посади мають статус посадових осіб органів місцевого самоврядування. При опрацюванні заяви про перерахунок ОСОБА_1 зараховано до спеціального стажу державного службовця період роботи з 23.06.1996 по 27.09.2001 та складає 05 років 03 місяці 05 днів. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 працював на посадах, що відносяться до посад органів місцевого самоврядування та станом на 01.05.2016 не має необхідного стажу державного службовця, відсутні підстави для переведення позивача з пенсію за віком відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону №889.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку мають право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 22.08.1996, а відтак на момент звернення до відповідача досягнув необхідного 62 віку з досягненням якого має право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу". 
Загальний трудовий та страховий стажу ОСОБА_1 , становить 38 років.
За результатом розгляду заяви позивача відповідач-1 відмовив йому у переведенні на пенсію за Законом України “Про державну службу” посилаючись на те, що позивач працював на посаді Паладь Комарівецького сільського голови, яка не відноситься до посад державної служби та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України “Про державну службу” №3723-ХII та актами Кабінету Міністрів України. Так як робота на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби по 04.07.2001 р.

Статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII.
Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, у даному випадку, слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (далі Порядок №283).
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Так, абзацом 13 пункту 2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно з п. 4 Порядку № 283 обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Крім того, пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до статті 14 Закону №2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.
До сьомої категорії віднесено посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад (стаття 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Таким чином, посада голови Паладь-Комарівецького сільської ради, яку обіймав позивач в період з 23.06.1996 року по 21.11.2020 року, відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку № 283 входить до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
Вказане спростовує доводи скаржника про те, що стаж роботи на посаді в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Крім того, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 року за результатом розгляду справи №530/1812/16-а, де вказано, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.
Крім того, відповідно до записів військового квитка позивача від 27.03.1979 року № НОМЕР_2 , трудової книжки від 20.05.1981 року, довідки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №1009 від 15.04.2021р., які долучені до матеріалів справи, підтверджується факт проходження позивачем військової служби у період з 11.05.1979 року по 27.04.1981 року.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу”, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаних із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
ч. 1 ст. 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, згідно якого до стажу державної служби включався час військової служби у ЗС та інших військових формуваннях.
“Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (чинний до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях”.
Отже, період проходження позивачем військової служби з 11.05.1979 року по 27.04.1981 року також слід зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, стаж державної служби позивача загалом складає понад 20 років, відтак позивач набув право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 260/2372/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула