СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2026 року Справа № 480/2732/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2732/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 лютого 2024 року по 11 березня 2025 року включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 лютого 2024 року по 11 березня 2025 року у розмірі грошового забезпечення за шість місяців.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.02.2024 №106-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.02.2024 у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас. На день виключення зі списків особового складу відповідач не провів із позивачем повного остаточного розрахунку, оскільки за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошове забезпечення виплачувалося у заниженому розмірі.
Ухвалою суду від 10.04.2025 позовну заяву залишено без руху.
15.04.2025 від позивача надійшла заява щодо усунення недоліків позовної заяви.
Ухвала від 18.04.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
Ухвала про відкриття провадження – відповідачем отримано 28.04.2025
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що військовослужбовці не мають правового статусу працівника, проходять військову службу на підставі спеціального законодавства та отримують грошове забезпечення, а не заробітну плату. На цій підставі відповідач вважає, що положення статей 116, 117 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.
Крім того, відповідач указує, що всі суми, нараховані позивачу на час звільнення, були виплачені в останній день служби, а додаткові кошти в сумі 216 129,02 грн виплачені на виконання судового рішення. На думку відповідача, після ухвалення судового рішення обов`язок із виплати відповідних сум трансформується в обов`язок виконати судове рішення, який не регулюється матеріальними нормами трудового права.
Також відповідач посилається на необхідність застосування принципу співмірності та зменшення можливого відшкодування з урахуванням розміру несвоєчасно виплаченої суми, тривалості затримки, поведінки сторін та інших обставин справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: 
Як свідчить з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.02.2024 №106-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.02.2024 у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас.
На день виключення зі списків особового складу відповідач не провів із позивачем повного остаточного розрахунку, оскільки за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошове забезпечення виплачувалося у заниженому розмірі.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №480/3670/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 перерахунок і виплату грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення суду 11.03.2025 відповідач перерахував на картковий рахунок позивача 216 129,02 грн. Позивач вважає, що саме цією датою завершено остаточний розрахунок при звільненні, а тому відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України він набув право на середній заробіток за час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У позовній заяві позивач також наводить міркування щодо компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України №2050-III. Водночас у прохальній частині позову самостійних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо такої компенсації та про її нарахування і виплату не заявлено. Тому відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу виключно в межах двох наведених вище позовних вимог.
Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.02.2024 №106-ОС позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.02.2024.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №480/3670/24, яке набрало законної сили, установлено право позивача на перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та протиправність бездіяльності відповідача щодо виплати такого забезпечення у належному розмірі.
На виконання цього рішення 11.03.2025 Військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу 216 129,02 грн, що підтверджується банківською випискою.
З розрахункового листа за лютий 2024 року судом установлено, що під час звільнення позивачу було нараховано грошове забезпечення та інші належні виплати в загальній сумі 527 411,68 грн. Після утримання обов`язкових платежів на картковий рахунок перераховано 519 500,48 грн.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2025, складеною відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, позивачу за грудень 2023 року та січень 2024 року нараховано по 26 823,00 грн, загалом 53 646,00 грн за 62 календарні дні. Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 865,26 грн.
Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку відповідачем позивачу не нараховано та не виплачено.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру. Порядок проходження військової служби у Державній прикордонній службі України визначається, зокрема, Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009.
Пунктом 293 зазначеного Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України розраховується за всіма видами належного їй матеріального та грошового забезпечення.
Водночас спеціальне законодавство не встановлює відповідальності військової частини за несвоєчасне проведення повного остаточного розрахунку з військовослужбовцем під час звільнення. Тому до таких правовідносин субсидіарно застосовуються положення статей 116, 117 КЗпП України. Застосування цих норм не означає поширення на військовослужбовців усього законодавства про працю, а спрямоване на заповнення прогалини в спеціальному правовому регулюванні відповідальності за затримку розрахунку.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі спору про розмір таких сум роботодавець у будь-якому разі зобов`язаний у встановлений строк виплатити неоспорювану суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у редакції Закону України №2352-IX, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, роботодавець повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
За частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненій особі сум відшкодування сплачується в разі, якщо спір вирішено на користь цієї особи. Якщо спір вирішено частково, розмір відшкодування визначає орган, який вирішує спір по суті, але не більш як за період, установлений частиною першою цієї статті.
Під належними звільненій особі сумами слід розуміти всі виплати, право на які вона мала станом на дату звільнення відповідно до законодавства. Те, що розмір частини таких сум було остаточно визначено судовим рішенням, не змінює часу виникнення права на них та не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний остаточний розрахунок.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що після ухвалення рішення у справі №480/3670/24 статті 116, 117 КЗпП України не застосовуються. Судове рішення не створило нового права позивача на грошове забезпечення, а підтвердило право, яке існувало в період проходження служби та мало бути реалізоване до виключення позивача зі списків особового складу. Фактичний остаточний розрахунок у цій частині проведено лише 11.03.2025.
Обставини протиправного ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення в належному розмірі встановлені рішенням суду у справі №480/3670/24, яке набрало законної сили, та відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України повторному доказуванню не підлягають.
Отже, наявні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Позивача виключено зі списків особового складу 01.02.2024, тому першим днем затримки остаточного розрахунку є 02.02.2024.
Фактичну виплату заборгованості проведено 11.03.2025. Водночас чинна редакція статті 117 КЗпП України обмежує період, за який може бути нараховано середній заробіток, шістьма місяцями. Тому період відповідальності у цій справі охоплюється датами з 02.02.2024 по 01.08.2024 включно та становить 182 календарні дні.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 865,26 грн. Отже, максимальний розрахунковий розмір середнього заробітку за 182 календарні дні становить:
865,26 грн Ч 182 календарні дні = 157 477,32 грн.
Суд не приймає розрахунок позивача, здійснений виходячи із середньоденного грошового забезпечення 1 744,03 грн, оскільки він спростовується спеціально складеною відповідачем довідкою за Порядком №100, у якій середньоденний розмір визначено в сумі 865,26 грн.
Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23, відповідно до яких відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, має компенсаційний, а не каральний характер.
Установлене законом обмеження періоду нарахування середнього заробітку шістьма місяцями визначає максимальну тривалість відповідальності роботодавця, однак не виключає необхідності оцінювання співмірності розміру такого відшкодування з урахуванням конкретних обставин справи.
Під час визначення належного до стягнення розміру відшкодування суд ураховує розмір простроченої заборгованості, тривалість її невиплати, поведінку сторін, імовірні майнові втрати позивача та співвідношення між сумою несвоєчасно виплачених коштів і загальним розміром виплат, належних при звільненні.
З розрахункового листа за лютий 2024 року вбачається, що при звільненні позивачу було нараховано 527 411,68 грн. На виконання судового рішення 11.03.2025 додатково виплачено 216 129,02 грн. Отже, загальний розмір виплат, які належали позивачу при звільненні з урахуванням суми, виплаченої на виконання судового рішення, становить:
527 411,68 грн + 216 129,02 грн = 743 540,70 грн.
Частка несвоєчасно виплаченої суми в загальному розмірі належних позивачу виплат становить:
216 129,02 грн ч 743 540,70 грн Ч 100 % = 29,07 %.
Застосовуючи зазначену частку до максимального розрахункового розміру середнього заробітку, суд визначає співмірний розмір відшкодування таким чином:
157 477,32 грн Ч 29,07 % = 45 774,79 грн.
На переконання суду, відшкодування в сумі 45 774,79 грн відповідає компенсаційному характеру статті 117 КЗпП України, розміру простроченої заборгованості, тривалості затримки та принципам розумності, справедливості й пропорційності.
Оскільки розмір належної до виплати суми визначено судом на підставі наявних у справі доказів, належним та ефективним способом захисту порушеного права є стягнення з відповідача конкретно визначеної суми, а не покладення на нього обов`язку повторно здійснити нарахування.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку та стягнення на користь позивача 45 774,79 грн. У задоволенні позовних вимог у решті належить відмовити.
Відповідно до статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовільнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 45 774 (сорок п`ять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн 79 коп. 
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець