Справа №345/3453/26 
Провадження № 2/345/2556/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.09.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
В С Т А Н О В И В:
09.06.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно розміром 6 000,00 грн. на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2024. У шлюбі з ОСОБА_2 народилася донька. Проте сім`я у сторін розпалася та більш як півтора року відповідач проживає окремо. По суті шлюб залишається лише формально. Позивачка ніде не працює, адже здійснює догляд за малолітньою дитиною. Відповідач матеріально допомагає, хоча цього й недостатньо. На переконання позивачки, відповідач отримує стабільно високий дохід, не має утриманців та фізично здоровий. Просить позов задовольнити у повному обсязі.
10.08.2026 ОСОБА_2 подав до суду заяву, якою визнає позов частково. Просить розглядати справу без його участі.
Ухвалою суду від 12.06.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Зважаючи на перебування головуючого судді в щорічній відпустці, розгляд справи в період з 01.07.2026 до 03.08.2026 не здійснювався.
25.08.2026 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача - адвоката Жовніра М.Й., витребувано від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області відомості про доходи ОСОБА_2 за період з 01.01.2025 до дня постановлення відповідної ухвали суду.
Витребувані матеріали надійшли до суду 07.09.2026.
В судове засідання 10.09.2026 позивачка та її представник не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.
Установлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 .
Сторони у справі перебувають в шлюбі з 08.06.2024, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 , реєстрація якого проведена в Калуському відділі реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Крім копій вищенаведеного свідоцтва, а такої копій свідоцтва про народження дитини з витягами про реєстрацію місця проживання будь-яких інших доказів стороною позивача не надано.
Згідно з наданими на запит суду відомостями з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 02.09.2026 № 11538/5/09-19-12-01-05 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , впродовж 2025 року отримував щомісячно доходи у вигляді заробітної плати в розмірі 9 633,23 – 12 000,00 грн (крім квітня 2025 року). Грошових доходів у вигляді заробітної плати і (або) інших видів доходів починаючи з листопада 2025 року до закінчення І-го кварталу 2026 року за інформацією контролюючого органу не виявлено.
Зваживши на позицію сторін та дослідивши наявні докази в справі, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.
Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини).
Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена у ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства".
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України).
Згідно з ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.1,2 ст. 182 СК України).
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таких платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.2,3 ст.182 СК України). Проте наявність вищенаведених витрат стороною позивача у справі не доведено. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Насамперед суд наголошує, що за логікою законодавця, яка закріплена у відповідних нормах СК України (ч.2 ст.182), при визначенні розміру аліментів на дітей суд насамперед керується поняттями «мінімального гарантованого» та «мінімального рекомендованого» розмірів аліментів на одну дитину, які чітко визначені та прив`язуються до розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначений законом. 
Отже, розмір аліментів на дитину за один місць не може становити менше 50% відповідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за жодних обставин (мінімальний).
Присудження судом аліментів на дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму (рекомендований розмір) пов`язується із достатністю заробітку (доходу) платника аліментів.
Проте це не обмежує суд в повноваженнях ухвалити рішення про стягнення аліментів з платника в розмірі, який буде вищим або значно вищим від мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, проте із врахуванням обставин, що невичерпно визначені в ч.1 ст.182 СК України (стан здоров`я, матеріальне становище платника, наявність у останнього непрацездатних осіб, а також інших істотних обставин).
Суд також може не брати до уваги дохід платника аліментів, якщо доведено факт понесення ним витрат, які перевищують його заробіток за відсутності офіційних джерел походження коштів (ч.3 ст.182 Кодексу). 
Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 2 817,00 грн на місяць.
Тобто, на даний час мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 2 817,00 грн.
Зважаючи на встановлені обставини цієї справи (невисокий чи повна відсутність доходу відповідача, недоведеність існування в нього активів у вигляді нерухомого майна чи цінного рухомого майна, корпоративних прав, понесених витрат без підтвердження джерел надходження коштів для придбання майна на суму понад десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи), суд не має об`єктивних підстав на ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у заявленому розмірі 6 000,00 грн щомісячно, тобто в значно більшому, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину, визначений законом.
Виходячи із розмірів доходів відповідача та недоведеність стороною позивача наявності обставин для стягнення аліментів у заявленому розмірі, суд доходить до переконання про можливість сплати ОСОБА_2 аліментів в твердій грошовій сумі на утримання доньки в розмірі не більше 2 500,00 грн. щомісячно. 
Крім того, в адресованій до суду заяві відповідач ОСОБА_2 погоджується сплачувати щомісячно аліменти в сумі не більше 3 000,00 грн. 
Розподіл судових витрат.
Позивачка від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути за результатами розгляду справи мінімальний визначений законом судовий збір у даній категорії справ за одну позовну вимогу в розмірі 1 331,20 грн., який діяв на час пред`явлення позову.
Вирішуючи питання про розподілу витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу суд керується тим, що відповідно до приписів ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення належить до основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, визначаються згідно з умовами договору та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою, та підлягають розподілу (п.1 ч.3 ст.133, п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Однак розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання цих вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.4-6 ст.137 цього ж Кодексу).
Суд враховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 16.11.2022 (справа № 922/1964/21), вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу навіть з власної ініціативи суд вправі зменшити розмір таких витрат.
Зміст відповідної правової позиції зводиться до того, що на відміну від загальних правил розподілу судових витрат, які діють залежно від результатів судового розгляду, за клопотанням сторони чи з ініціативи суду, враховуючи критерії, закріплені у ч.3 ст.141 ЦПК України, суд може у буквальному розумінні відступити від загального правила та зменшити чи взагалі не стягувати витрати на професійну правничу допомогу (п.112-114).
За своїм змістом правила ч.3 ст. 141 ЦПК України є відступом від загального правила. Крім того, на предмет відповідності критеріям, які вказані у цій частині статті Кодексу, суд має оцінювати поведінку, дії чи бездіяльність обох сторін (п.115 згаданої вище постанови касаційного суду).
Водночас, питання співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, які витрачено адвокатом, обсягом роботи (послуг) останнього та ціною позову передбачена також у ч.4 ст. 137 ЦПК України; за наявності такої неспівмірності суд має право винятково зменшити розмір витрат на правничу допомогу, але тільки за клопотанням іншої сторони, про що частково зазначено вище у цьому додатковому рішенні.
Тому, передбачені у ч.4-6 ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України правила регулюють дещо різні правовідносини, перші з яких не мають стосунку до добросовісності поведінки, обґрунтованості дій та рішень сторін у справі.
Суд додатково зазначає, що для приватного права є притаманною така властивість як розумність, яка характерна для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту і тлумачення не лише норм матеріального, але й процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц та від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 від 05.09.2022 та інші).
Стороною позивача надано копію Угоди б/н від 09.06.2026 про надання правничої допомоги, за змістом якої ОСОБА_1 нібито повинна сплати 4 500,00 грн таких витрат. Текст угоди не визначає строків сплати гонорару адвокату Жовніру М.Й., проте відповідний правочин стосується надання правничої допомоги не лише в межах зазначеної справи, але й у питаннях розірвання шлюбу між сторонами.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 10.08.2026 (справа №345/3454/26) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, з відповідача стягнуто 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, яка надана за тією ж самою Угодою б/н від 09.06.2026. У цій справі сторона позивача також просила стягнути 4 500,00 грн витрат на правничу допомогу, а оцінку відповідній угоді суд вже надавав.
Зі змісту угоди не зрозуміло, які витати на правничу допомогу сторона позивача понесла чи має понести у цій справі. При цьому згідно з розділом 1 Угоди представництво прав та інтересів ОСОБА_1 стосується не лише суду, але й інших підприємств, установ та організацій.
Отже, в стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.
Керуючись ст. 258,260,354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розміром 2 500,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, тобто з 09.06.2026, до досягнення донькою повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави 1 331,20 грн судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено та підписано 10.09.2026.

Суддя