СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року м. Суми Справа № 480/1000/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідачів: 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області; 2. Пенсійного фонду України; про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суть спору. Клопотання сторін. Процесуальні дії суду. 
Позивач працював у Фонді соціального страхування України та був звільнений у зв`язку із скороченням штату, оскільки функції фонду було передано до Пенсійного фонду. Позивачу не пропонували аналогічну посаду у Пенсійному фонді, чим порушили переважне право позивача на залишення на роботі, як кваліфікованого працівника. Також звільнення позивача відбулось без згоди профспілкової організації, членом якої він є.
Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою 08.02.2024, в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області від 11.04.2023 № 65-К про звільнення позивача з 18.04.2023 з посади головного спеціаліста фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновити позивача на займаній до звільнення посаді або на рівнозначній посаді у першого відповідача; стягнути з першого відповідача середній заробіток за час прогулу.
Суд відкрив провадження у справі 12.03.2024.
Перший відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що обов`язок щодо працевлаштування позивача був відсутній, оскільки законодавством не встановлено обов`язку переведення працівника, який виконує роботу на підставі трудового договору, на рівнозначну посаду державної служби під час ліквідації штату державної установи.
Судом було залучено до участі у справі другого відповідача 13.08.2026.
Встановлені судом фактичні обставини.
Позивач з 15.07.1993 працював у виконавцій дирекції Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування. 09.04.2019 позивача переведено на посаду головного спеціаліста фінансово-економічного відділу УВД ФССУ у Сумській області.
Комісією з реорганізації Фонду соціального страхування України видано наказ від 16.01.2023 № 9-ОД, яким скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023.
17.01.2023 УВД ФССУ у Сумській області попередило позивача під підпис про наступне звільнення з посади 18.04.2023 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням всього штату та чисельності працівників. Зазначено, що законодавстом не передбачено можливості переведення працівника на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації. Тому позивач має право, на вланий розсуд, звернутися за допомогою до служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно.
Наказом УВД ФССУ у Сумській області від 11.04.2023 № 55-к позивача звільнено з роботи, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 18.04.2023.
Висновки суду та їх мотиви.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Нормами частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену ч. 2 ст. 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).
Згідно з п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (в редакції Закону України від 21.09.2022 № 2620-ІХ, що набрав чинності з 01.01.2023) припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (у редакції з 01.01.2023) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України. Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду України визначаються, зокрема, Законом № 1058-IV, Положенням № 280.
Згідно з п. 12 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-IV на працівників Пенсійного фонду та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань i функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.
Частиною 3 ст. 5 Закону № 889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 21 Закону № 889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, функції Фонду соціального страхування України повністю інтегровані в систему Пенсійного фонду України. Водночас на відміну від припиненої юридичної особи приватного права, трудові відносини яких визначались КЗпП України, працівники Пенсійного фонду України переважно мають правовий статус державних службовців, а їхня діяльність регулюється Законом № 889-VIII, що передбачає особливий порядок призначення (конкурс) та проходження служби. Законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно із Законом № 889-VІІІ та працівників, трудові відносини яких передбачені приписами КЗпП України, встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців. Державні службовці у порівнянні з працівниками, трудові відносини яких передбачені приписами КЗпП України, мають різні кваліфікаційні вимоги, до таких посад застосовуються умови проходження конкурсу. Ключовими відмінностями між цими двома правовими статусами, зокрема, є підстави виникнення трудових відносин (трудовий договір, контракт, або наказ про призначення за результатами конкурсу), строк випробувального терміну, призначення рангу державного службовця, складання присяги державного службовця.
Отже, позивача звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з припиненням юридичної особи приватного права шляхом приєднання її до юридичної особи публічного права, а правонаступником УВД ФССУ у Сумській області є саме другий відповідач. Законодавством України не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в органах Пенсійного фонду України, як юридичних осіб публічного права, що наділені функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач подавав до органу пенсійного фонду заяви та необхідні документи для вирішення питання про призначення позивача на вакантні посади державної служби.
У листі профспілки від 01.02.2023 № 5 про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, профспілкова організація керувалась п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону № 1105-XIV, що діяла до 01.01.2023. Водночас наказ № 9-ОД видано 16.01.2023, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 21.09.2022 № 2620-IХ та втрати чинності вказаної норми. Отже, відмова профспілкової організації, зазначена у листі від 01.02.2023, не містить правового обґрунтування такої відмови.
Таким чином, такі факти у своїй сукупності свідчать про те, що звільнення позивача відбулось правомірно, оскільки такі дії відповідають критеріям правомірності, які визначені нормою ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, в зв`язку з необґрунтованістю.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.05.2026 у справі № 592/6585/23, який враховано судом при вирішенні даної справи.
Судові витрати.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013), Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, 9, Київ, 01014, код ЄДРПОУ 00035323), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

4. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук