РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/3172/26
04 вересня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області 
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Ажнюк О.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Михайлова В.О. 
представника відповідача Івашинюти І.О. (дистанційно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 7579532 від 20.07.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп.
В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що зазначеного у постанові порушення не вчиняв, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
При цьому вказав, що на момент вчинення правопорушення (16.07.2026) та винесення постанови (20.07.2026) мав дійсне право керування транспортними засобами відповідних категорій, у тому числі вантажними автомобілями (категорія «С»), що підтверджується посвідченням водія серії НОМЕР_1 , виданим на його ім`я, із відкритими категоріями: A, A1, B, B1, C, C1, D, D1, BE, C1E, CE, D1E, DE.
Вказаний документ є повністю дійсним та відображається у мобільному застосунку «Дія» (Державний веб-портал електронних послуг) зі статусом «Дійсний», що свідчить про наявне право керування транспортними засобами та внесення відповідних відомостей до державних реєстрів МВС.
Вказав, що при винесенні вказаної постанови не з`ясовано всіх обставин, які підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Івашинюта І.О. вказав на безпідставність заявлених вимог. При цьому покликався на те, що 16.07.2026 на автомобільній дорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, 119 км. громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗИЛ з номерним знаком НОМЕР_2 , не маючи права керування таким видом транспортного засобу, а саме після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортними засобами згідно з постановою Рівненського районного суду №570/6096/24 від 12.12.2024, не відновив таке право відповідно до п. 6 постанови КМУ №1086 від 17.12.2008, чим порушив ст. 15 ЗУ “Про дорожній рух” та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за яке постановою серії ЕНА № 7579532 від 20.07.2026 на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.
Вказану постанову вважає законною та вмотивованою. Позивач відповідно до вимог п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язаний знати і неухильно дотримуватися Правил дорожнього руху.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України, а саме від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) (далі - Порядок № 340).
Посвідчення подія повертається водієві у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії, постанова КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1086 “Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення” (далі - Порядок № 1086).
12.12.2024 постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/6096/24 ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами та станом на час його зупинки таке право останнім не відновлено. 
05.02.2025 позивачу згідно пункту 12 Розділу XII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, було надіслано повідомлення про те, що відносно нього наявне рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці та необхідності здачі посвідчення водія. Дане повідомлення було надіслано рекомендованим листом 0601109609351, який відповідно до відомостей сайт УкрПошти, Позивач отримав. Однак добровільно посвідчення водія не здав.
Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова суду у справі 570/6096/24 набрала законної сили 06.03.2026.
Згідно п. 20 Порядку № 340, після набрання законної сили рішення у справі №570/6096/24, було надіслано до територіального сервісного центру МВС в Рівненській області № 5641.
Вищенаведене свідчить, що Позивач був повідомлений про необхідність здати водійське посвідчення (фізичний зразок), однак добровільно такого не зробив.
Згідно інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України, станом на 16.07.2026 позивач не відновив своє право на керування транспортними засобами, а саме не склав в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Дане підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях № 31/35/14113902026 від 14.08.2026.
Доказів у спростування вказаної інформації позивачем не надано, що вказує на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Оскаржувану постанову вважає законною, обгрунтованою, винесеною уповноваженою на те посадовою особою та підстави для її скасування відсутності. 
У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Крім того, пояснив, що під час його зупинки працівниками поліції 16.07.2026 пред`явив посвідчення водія, яке було дійсним. Постановою суду від 12.12.2024 його було позбавлено права керування транспортними засобами строком на три місяці. Вказане судове рішення він оскаржував в апеляційному порядку, однак постанову суду залишено без змін. Про необхідність здати посвідчення водія та скласти іспит для отримання права на керування транспортним засобом йому не було відомо. Після винесення оскаржуваної постанови він звернувся до Територіального сервісного центру МВС та 22.07.2026, 23.07.2026 склав відповідні іспити, 25.07.2026 йому видано посвідчення водія. 
Представник позивача адвокат Михайлов В.О. заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. При цьому вказав, що на момент зупинки позивача 16.07.2026 його посвідчення водія було дійсне та він пред`явив його у мобільному застосунку «Дія». У встановленому порядку посвідчення водія у позивача не вилучалося. 
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області Івашинюта І.О. у судовому засіданні позов не визнав, покликаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Вказав, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог закону і є правомірною. Після зупинки у вказаний у постанові час позивача працівником поліції з інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України з`ясовано, що станом на 16.07.2026 позивач не відновив своє право на керування транспортними засобами, у зв`язку з чим 20.07.2026 винесено постанову серії ЕНА № 7579532 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. 05.02.2026 позивачу направлялося повідомлення про необхідність здати посвідчення водія, оскільки останній був позбавлений права керування транспортними засобами строком на три місяці, з 04.03.2026 до 04.06.2026. 
Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги не обгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 7579532 від 20.07.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп.
У вказаній постанові зазначено, що 16.07.2026 року о 22:42:32 на автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів 119 км позивач керував транспортним засобом ЗІЛ 130 (н/з НОМЕР_3 ), не маючи права керування таким видом транспортного засобу, а саме: після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортними засобами згідно з постановою Рівненського районного суду від 12.12.2024 (справа No 570/6096/24) не відновив таке право відповідно до вимог п. 6 Постанови КМУ від 17.12.2008 No 1105 та порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України».
У п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 цього ж Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
З наведеного вбачається, що поліцейський, використовуючи спеціальне програмне забезпечення, перевіривши інформацію з інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України, з`ясувавши відсутність станом на 16.07.2026 у позивача відновленого права на керування транспортними засобами, дійшов обгрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Вказане підтверджується повідомленням Управління патрульної поліції в Рівненській області від 26.03.2026 про позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів позивача ОСОБА_1 терміном на три місяці, з 04.03.2026 до 04.06.2026.
Крім того, у повідомленні регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях від 14.08.2026 зазначено, що ОСОБА_1 звертався до ТСЦ 5641 для складання іспитів з метою відновлення права керування транспортними засобами після закінчення строку позбавлення: 22.07.2026 успішно склав екзамен з ПДР, 23.07.2026 успішно склав екзамен з ТВ та йому повернуто посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 29.05.2015. Згідно ЄДР МВС вищевказане посвідчення водія значиться, як загублене та натомість ОСОБА_1 видано 25.07.206 посвідчення водія серії НОМЕР_5 , дозволені категорії А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, BE, C1E, CE, D1E, DE, термін дії до 25.07.2041. 
Наданий суду відеозапис підтверджує факт керування позивачем вказаним автомобілем за відсутності у водія на час зупинки транспортного засобу права керування таким видом транспортного засобу.
Відповідно до п. 2.1 а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24) виснувала, що фактичне отримання судом відомостей з ЄДР і долучення їх до матеріалів справи жодним чином не спростовує наявність у суду права на дослідження відповідних документів та врахування їх під час ухвалення рішення у справі з урахуванням його повного та всебічного вирішення спору.
У постанові Верховного Суду від 02.11.2022, у справі № 140/6115/21, адміністративне провадження №К/990/16227/22 зазначено, що особливістю преюдиційності в адміністративному судочинстві є те, що воно безпосередньо конкурує є принципом офіційності.
Згідно з правовим висновком (позицією) Верховного Суду, сформованим у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 817/1269/17, преюдиція під час встановлення та перевірки обставин справи не має абсолютного характеру, оскільки відповідно до статті 2 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 9 КАС України, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує, в першу чергу, тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, а також з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Колегія суддів зазначає, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Перевіривши відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд встановив, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року № 570/6096/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 04.03.2026 у справі № 570/6096/24 постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року залишено без змін. Зазначене судове рішення набрало законної сили 04.03.2026.
Таким чином знайшла своє підтвердження та обставина, що позивач ОСОБА_2 зазначеним судовим рішенням був позбавлений права керування транспортними засобами у період з 04.03.2026 до 04.06.2026 та відновив своє право лише 25.07.2026, тобто на час винесення оскаржуваної постанови він був позбавлений права керування транспортними засобами, що доведено належними та допустимими доказами.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України, а саме від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) (далі - Порядок № 340).
Посвідчення подія повертається водієві у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії, постанова КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1086 “Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення” (далі - Порядок № 1086).
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина друга статті 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Із наданих суду доказів вбачається, що позивач у вказаний у постанові час керував автомобілем, не маючи права керування таким видом транспортного засобу, а саме після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом згідно постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 12.12.2024 у справі № 570/6096/24, не відновив таке права відповідно до п. 6 постанови КМУ № 1086. 
Наведене вказує, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Положеннями ч. 2 ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають у тому числі справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Також слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Таким чином досліджені судом докази у своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, тому суд дійшов висновку, що дії поліцейського відповідають вимогам Правил дорожнього руху, Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та адміністративне стягнення накладено правомірно.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП складена уповноваженою особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови серії ЕНА № 7579532 від 20.07.2026 щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП відсутні, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 72, 77, 242, 244, 250, 251, 252, 255, 286 КАС України, ч. 2 ст. 126, 251, 293, 294 КУпАП, 

У Х В А Л И В:
У задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушеннясерії ЕНА № 7579532 від 20.07.2026 -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони:
Позивач – ОСОБА_1 , проживає, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач – Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, вул. С. Бандери,14а, м. Рівне, ЄДРПОУ 4010864656.
Повний текст рішення складено 04 вересня 2026 року.

Суддя: Снітчук Р.М.