ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2026 Справа № 914/691/26 

За позовом:	Керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, Львівська обл., м. Жовква	
до відповідача:	Приватного підприємства «Торговий дім», Львівська обл., м. Жовква	
про:	стягнення безпідставно збережених коштів 	
 	Суддя – Крупник Р.В. Секретар – Мисик-Семен М.М.	
Представники учасників справи:	
прокурор:	Трач А.О.;	
від позивача:	не з`явився;	
від відповідача:	не з`явився.	

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
Керівник Жовківської окружної прокуратури Львівської області (надалі – Прокурор) звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (надалі – Позивач, Міська рада) до Приватного підприємства «Торговий дім» (надалі – Відповідач, ПП «Торговий дім») про стягнення безпідставно збережених коштів.
Ухвалою від 12.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 20.04.2026.
Ухвалою від 20.04.2026 підготовче засідання відкладено на 18.05.2026.
Ухвалою від 18.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 18.06.2026.
У судовому засіданні 18.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголошення котрого відклав на 29.06.2026.
Прокурор з`явився у судове засідання 29.06.2026. У той же час, позивач не забезпечив явку представника у вказане засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Так, ухвалу від 18.06.2026 було доставлено до електронного кабінету позивача 22.06.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Що стосується відповідача, то явки повноважного представника відповідна сторона не забезпечила у жодне із призначених судових засідань у даній справі, у т.ч. у судове засідання 29.06.2026. Про причини неявки уповноваженого представника у судове засідання 29.06.2026 відповідач не повідомляв.
Слід зазначити, що у ході розгляду справи судом направлено на юридичну адресу ПП «Торговий дім», яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Львівська обл., м. Жовква, вул. Грінченка, буд. 13, судові рішення у справі, а саме:
1) ухвалу про відкриття провадження у справі, яка повернулась на адресу суду із зазначенням причин невручення: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (поштове відправлення №R067125708053).
Щодо вказаного поштового відправлення АТ «Укрпошта» листом відповіддю (вх. №13226/26 від 11.05.2026) повідомило, що рекомендований лист №R067125708053 надійшов за індексом 80300 до відділення м. Жовква 06.04.2026 та в той же день переданий в доставку. Оскільки лист не вручений адресату, його повернуто відправникові за закінченням терміну зберігання.
2) ухвалу від 20.04.2026, яку не було вручено відповідачу із зазначенням причин: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (поштове відправлення №R067154982750).
3) ухвалу від 18.05.2026, яку не було вручено відповідачу із зазначенням причин: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (поштове відправлення №R067180861979).
4) ухвалу від 18.06.2026, яку направлено згідно із поштовим відправленням №R067207994950.
У постановах від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний Суд зазначив, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Зважаючи на викладені вище висновки суду касаційної інстанції, а також враховуючи те, що адреса, на котру відправлялася кореспонденція суду, є юридичною адресою відповідача і останній не повідомляв про зміну цієї адреси, суд, з огляду на причини невручення поштових відправлень, доходить висновку, що ПП «Торговий дім» в силу вимог статті 242 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) вважається таким, що належним чином повідомлене про розгляд справи №914/691/26.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Доводи прокурора.
Позов обґрунтовано тим, що на земельній ділянці із кадастровим номером 4622782100:21:000:0021, площею 6,1991 га, яка перебуває у комунальній власності позивача, знаходиться об`єкт нерухомого майна комплекс із 7 будівель і споруд, що належать на праві власності відповідачу.
Як стверджує прокурор, між сторонами були відсутні договірні відносини у період з 01.01.2022 по 31.01.2026, що свідчить про використання відповідачем земельної ділянки за відсутності правових підстав. За весь цей період ним не здійснювалася сплата орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому він безпідставно зберіг грошові кошти у розмірі 2`143`526,92 грн., які мали бути сплачені у якості орендних платежів. Вказану суму грошових коштів прокурор просить стягнути на користь позивача.

Доводи позивача.
Міська рада підтримала заявлені позовні вимоги прокурора та просила здійснювати розгляд справи проводити без участі її представника.

Доводи відповідача.
Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим статтею 165 ГПК України, не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
29.10.2004 за відповідачем зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна – комплекс з 7 будівель і споруд, який знаходиться за адресою: Львівська обл., с. Глинськ, вул. Польова, 1а (реєстраційний номер 5246645), що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно №452879578 від 20.11.2025 (Т.1; а.с. 140-143).
Судом встановлено, що належне відповідачу нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці комунальної власності із кадастровим №4622782100:21:000:0021, площею 6,1991 га за адресою: Львівська обл., с. Глинськ, вул. Польова, 1а (надалі – Земельна ділянка).
Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 01.10.2024, що підтверджується витягом №НВ-6100756232024 від 01.10.2024 (Т.1; а.с. 126-136). Підставою для реєстрації став проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 05.09.2024, виготовлений за зверненням відповідача на підставі рішення Міської ради №212 від 23.07.2024 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою (Т.1; а.с. 38-72).
Цільовим призначенням Земельної ділянки є: 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. Вона належить до категорії земель: Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
До травня 2020 року Земельна ділянка належала до земель Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області. У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження №624-р від 27.05.2020, Глинську сільську раду було включено до складу Жовівської міської територіальної громади, що позначилося на визначенні розпорядника Земельної ділянки. Зокрема, зі змісту вказаної вище проєктної документації вбачається, що Земельна ділянка знаходиться в розпорядженні Міської ради.
Враховуючи положення Закону України №1423-IX від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, позивач є власником Земельної ділянки. Разом з тим, Міська рада не зареєструвала своє право комунальної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №452879264 від 20.11.2025 (Т.1; а.с. 144).
Станом на дату ухвалення рішення, у матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем договору оренди Земельної ділянки. У зв`язку із цим, відповідач, як власник нерухомого майна розташованого на Земельній ділянці, користується Земельною ділянкою за відсутності для того правових підстав. При цьому він не сплачує плати за землю та не подавав податкових декларацій з плати за землю у період 2021-2026 років, що підтверджується листом ГУ ДПС у Львівській області №5077/2/5/13-01-04-06 від 18.05.2026 (Т.1; а.с. 195).
Вказане вище зумовило звернення прокурора до суду із цим позовом про стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів, які не були сплачені у якості орендної плати, у розмірі 2`143`526,92 грн.
Прокурор подав до суду розрахунок позивача (Т.1; а.с. 145-150), з якого вбачається такий порядок нарахування заявленої до стягнення суми:
- за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 розмір орендної плати становить 6`661,56 грн., виходячи із того, що НГО становить 133’ 231,06 грн., а річний розмір орендної плати 5% від вказаної суми;
- за період з 01.01.2023 по 31.12.2024 розмір орендної плати становить 26`646,22 грн., виходячи із того, що НГО становить 133’ 231,06 грн., а річний розмір орендної плати 10% від вказаної суми;
- за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 розмір орендної плати становить 1`932`932,18 грн., виходячи із того, що НГО становить 19’ 329’ 321,97 грн., а річний розмір орендної плати 10% від вказаної суми;
- за період з 01.01.2026 по 31.01.2026 розмір орендної плати становить 177`286,96 грн., виходячи із того, що НГО становить 20’ 874’ 109,96 грн., а річний розмір орендної плати 10% від вказаної суми.
Відповідні нарахування проведені на підставі:
1) Рішення Міської ради №2 від 09.07.2021 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території Жовківської міської територіальної громади» (Т.1; а.с. 73-124);
2) Рішення Міської ради №27 від 15.12.2022 «Про встановлення розміру ставки орендної плати у договорах оренди земельних ділянко та додаткових договорів (угод) до договорів оренди земельних ділянок, що розташовані на території Жовківської міської ради Львівського району Львівської області» (Т.1; а.с. 36-37);
3) Витягів НВ-9968360452025 та НВ-9946619932026 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 25.06.2025 та від 10.02.2026 (Т.1; а.с. 151-152), з яких вбачається, що на 2025 рік нормативна грошова оцінка Земельної ділянки становила 19’ 329’ 321,97 грн., а станом на 2026 рік – 20’ 874’ 109,96 грн.

ОЦІНКА СУДУ.
Щодо представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до частини 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Як визначено у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У даній справі прокурор вказав, що порушення інтересів держави полягає у користуванні відповідачем Земельною ділянкою комунальної власності без здійснення плати за таке користування та без оформлення договірних відносин із позивачем. Факт неотримання коштів від орендної плати місцевим бюджетом порушує визначальні матеріальні потреби суспільства та Жовківської територіальної громади, послаблює економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку.
Суд звертає увагу на те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, зокрема у разі якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
У спірних правовідносинах компетентним органом, уповноваженим захищати інтереси держави, є Міська рада, яка з є власником Земельної ділянки, відповідно до статей 140, 142, 145 Конституції України, статей 10, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 83, 90, 122 Земельного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. При цьому, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Судом встановлено, що Міська рада надсилала прокурору листа №07-08/608 від 11.11.2025, у якому просила вжити заходів щодо стягнення із відповідача грошових коштів за безпідставне користування Земельною ділянкою (Т.1; а.с. 25-34).
Після цього, прокурор звернуся до Міської ради із листом №14.53/05-38-5302ВИХ-25 від 26.11.2025 (Т. 1; а.с. 137-139), у якому, серед іншого, просив повідомити, чи вживала Міська рада заходів представницького характеру щодо відповідача з метою стягнення грошових коштів.
Листом №07-08/26 від 24.02.2026 Міська рада повідомила, що не вживала жодних заходів щодо стягнення із відповідача грошових коштів; обстеження Земельної ділянки нею не проводилося, оскільки наявні відомості підтверджують факт використання Земельної ділянки відповідачем; відповідач не сплачував і не сплачує орендної плати за Земельну ділянку (Т.1; а.с. 145-150).
В подальшому, прокурором направлено позивачу лист №14.53/05-38-982вих-26 від 06.03.2026, у якому він повідомив про звернення до суду із цим позовом (Т.1; а.с. 159).
Таким чином, направляючи відповідні звернення позивачу, прокурор фактично повідомляв його про порушення інтересів держави та надав можливість відреагувати на стверджуване порушення шляхом вчинення відповідних дій. Міська рада володіла інформацією про допущені порушення. Разом з цим, попри наділені на законодавчому рівні повноваження, компетентний орган не вживав жодних заходів спрямованих на усунення таких порушень, зокрема не звертався до суду за захистом інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність.
Відтак, суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення таких інтересів та правильно встановив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, який, попри те, не здійснює захист прав та інтересів держави у цих правовідносинах.

Щодо суті заявлених позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 78 Земельного кодексу України (надалі – ЗК України) право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю (частина 1 статті 83 ЗК України).
Згідно із частиною 1 статті 79, частинами 3, 4 статті 791 ЗК України земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
З матеріалів справи вбачається, що на території Львівської області у селі Глинськ по вулиці Польова, 1а, знаходиться сформована земельна ділянка площею 6,1991 га із кадастровим номером 4622782100:21:000:0021, право комунальної власності на яку належить Міській раді.
Судом встановлено, що 29.10.2004 відповідач зареєстрував право приватної власності на об`єкт нерухомого майна – комплекс з 7 будівель і споруд, який знаходиться за адресою: Львівська обл., с. Глинськ, вул. Польова, 1а, та який розміщений на вказаній вище Земельній ділянці.
Відповідно до частини 11 статті 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача з метою укладення договору оренди Земельної ділянки. Станом на дату ухвалення цього рішення орендні відносини між сторонами не оформлені. Відповідач не укладав із позивачем відповідного договору та не здійснював державної реєстрації права користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Підпунктами 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата» в залежності від правових підстав передання прав землекористування ділянками.
У своїй постанові від 05.08.2022 по справі №922/2060/20 Верховний Суд вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Зважаючи на це, суд доходить висновку, що з моменту державної реєстрації права власності на комплекс з 7 будівель і споруд, який знаходиться за адресою: Львівська обл., с. Глинськ, вул. Польова, 1а, (29.10.2004) відповідач став фактичним користувачем Земельної ділянки. Відтак, у нього виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування цією ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на неї), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташоване майно.
Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України.
Частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Крім цього, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
Підставами заявленого позову у цій справі є обставини безпідставного користування відповідачем Земельною ділянкою у період з 01.01.2022 по 31.01.2026.
Судом встановлено, що у вказаний період відповідач фактично використовував спірну земельну ділянку Міської ради без виникнення права користування і без державної реєстрації цього права та не сплачував у зазначений період плати за користування нею у встановленому законодавчими актами розмірі. Відтак, наявні підстави для висновку про те, що ПП «Торговий дім» зберегло за рахунок позивача, як власника Земельної ділянки, грошові кошти у розмірі орендної плати.
При формулюванні відповідних висновків суд враховує ту обставину, що Земельну ділянку із площею 6,1991 га було сформовано у процесі користування у спірний період, а саме 01.10.2024, про що свідчать відомості Державного земельного кадастру. Разом з тим, зі змісту матеріалів проєктної документації із землеустрою простежується, що площа Земельної ділянки до її формування не відрізнялася від тієї, що була відображена у 2024 році у Державному земельному кадастрі.
Відповідач використовував усю площу Земельної ділянки протягом спірного періоду, враховуючи те, що на такій розміщено належний відповідачу комплекс із 7 (семи) будівель і споруд, а цільовим призначенням Земельної ділянки є: 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.
Визначаючи розмір суми безпідставно збережених коштів, який підлягає стягненню із відповідача, суд зазначає, до 31.12.2024 нормативна грошова оцінка Земельної ділянки розроблена не була. Вказане безпосередньо впливає на можливість визначення розміру безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2022 по 31.12.2024.
У матеріалах справи наявне рішення Міської ради №2 від 09.07.2021, яке поширювало свою дію на спірні правовідносини протягом 2022 року. Цим рішенням встановлено ставку земельного податку за земельні ділянки за межами населених пунктів, нормативно грошову оцінку яких не проведено, із КВЦПЗ 11.02 в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки для земельних ділянок.
Крім того, згідно із рішенням Міської ради №27 від 15.12.2022, яке поширювало свою дію на спірні правовідносини протягом 2023-2024 років, ставка орендної плати становить 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Враховуючи викладене, позивач визначив нормативну грошову оцінку Земельної ділянки у період 2022-2024 років, виходячи із положень статті 288 Податкового кодексу України, відповідної до якої розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.
На підставі процитованої норми, позивач дійшов висновку, що вартість Земельної ділянки повинна визначатися, виходячи з розміру земельного податку, розмір якого для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, не повинен перевищувати 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.
Пунктом 18 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затв. постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 03.11.2021, встановлено, що у разі застосування відповідно до законодавства нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по області приймається згідно з додатком 15.
Згаданим додатком 15 до цієї Методики встановлено з 01.01.2020 грошова оцінка одиниці площі ріллі по Львівській області становить 21`492,00 грн.
Таким чином, позивач встановив, що вартість Земельної ділянки у період з 2022 по 2024 роки становила 133`231,06 грн. (21`492,00 х 6,1991). При цьому, при проведенні нарахування безпідставно збережених коштів протягом 2022 року він застосував відсоткову ставку плати за землю у розмірі 5% (на підставі рішення Міської ради №2 від 09.07.2021), а протягом 2023-2024 років у розмірі 10% (на підставі рішення Міської ради №27 від 15.12.2022) до суми у розмірі 133`231,06 грн.
Зважаючи на це, позивач визначив, що сума безпідставно збережених коштів за 2022 рік становить 6`661,56 грн. (133`231,06 х 5/100), а за 2023-2024 роки – 26`646,22 грн. ((133`231,06 х 10/100) х 2).
Надаючи оцінку відповідному підходу, суд доходить висновку, що такий не суперечить вимогам чинного законодавства та дозволяє забезпечити законне право Міської ради на отримання плати за землю, користування якою відповідач здійснює за відсутності для того правових підстав. Крім того, подібний підхід не порушує прав відповідача, враховуючи, що усі застосовані при нарахуванні відповідачем суми ґрунтуються, по-перше, на приписах податкового законодавства, що встановлює нижню межу розміру орендної плати, та, по-друге, на рішеннях органу місцевого самоврядування, що стосуються порядку нарахування плати за землю.
Що стосується 2025 року та січня 2026 року, то позивач підставно використовував дані про нормативну грошову оцінку Земельної ділянки, відображені у Витягах НВ-9968360452025 та НВ-9946619932026 від 25.06.2025 та від 10.02.2026, а також правомірно застосував положення пункту 2 рішення Міської ради №27 від 15.12.2022, згідно із яким встановлено ставку орендної плати у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
З урахуванням усього викладеного вище, суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру безпідставно збережених коштів, дійшов висновку, що такий є правильним, законним та обґрунтованим, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 2`143`526,92 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 25`722,32 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури, як платника судового збору у справі №914/691/26.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного підприємства «Торговий дім» (80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Грінченка, буд. 13; код ЄДРПОУ 30061240) на користь Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Львівська, буд. 40; код ЄДРПОУ 04056248) 2`143`526,92 грн. безпідставно збережених коштів.
3. Стягнути з Приватного підприємства «Торговий дім» (80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Грінченка, буд. 13; код ЄДРПОУ 30061240) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, проспект Шевченка, буд. 17/19; код ЄДРПОУ 02910031) 25`722,32 грн. судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.
5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повне рішення складено та підписано 10.07.2026.

Суддя Крупник Р.В.