Дата документу 08.07.2026	Справа № 554/4256/25	
 	Провадження № 1-кп/554/575/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» липня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 12023175430000364 від 13.07.2023 за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора – ОСОБА_5 ,
потерпілої – ОСОБА_6 ,
представника потерпілої – адвоката ОСОБА_7 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ ВИЗНАНЕ СУДОМ ДОВЕДЕНИМ
 
12.07.2023 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на порозі квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_6 , за адресою:  АДРЕСА_3 , вчинив словесний конфлікт з ОСОБА_6 , у ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме по щоці з лівого боку, від якого потерпіла втратила рівновагу і вдарилася об стіну позаду потиличною ділянкою голови.
Внаслідок нанесення вищевказаного удару, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку з лікворно венозною дистензією, стійким цефалічним синдромом та забою, набряку, гіперемії шкіри виличної і щічної ділянок зліва з субконюктивальним крововиливом лівого ока, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ІІ. ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОСТУПКУ

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 під час дізнання кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ОБВИНУВЧАЧЕНОГО

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст. 125 КК України не визнав в повному обсязі, також повністю не визнав пред`явлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 . Суду пояснив, що в той день, 12.07.2023 року, у них у дворі пиляли дерева, на вулиці був шум, ґвалт. Почувши все це, він пішов до сусідки ОСОБА_6 . Двері до її прибудови були відчинені, він зайшов і спитав в неї, що вона тут влаштувала, запитав дозвіл на порубку дерев. Між ними виникла суперечка, ОСОБА_9 пішла в сусідню кімнату за дозвільними документами, потім винесла довідку, він забрав її і пішов. Сусідка пішла за ним і зненацька стала кричати, що він її вдарив, бігала по вулиці та шукала свідків події, але жодного свідка не було. Її матері в прибудові не було. Двері в прибудову, коли він зайшов, були зачинені, а отже ніхто нічого не бачив. Жодних ударів він їй не наносив. Вважає, що вона все це вигадала або сама спричинила собі ушкодження, щоб отримати з нього кошти. Все, що вона каже, неправда. Цивільний позов він повністю не визнає, оскільки його вини немає. Він є пенсіонером, отримує 6500 грн., інших доходів немає. Просить припинити його кримінальне переслідування. 

ІV. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї провини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, його вина повністю підтверджуються зібраними по кримінальному провадженню доказами, дослідженими в судовому засіданні. 

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 є її сусідом через будинок. В цей день, 12.07.2023 року, вона була у себе в квартирі та почула сильний гуркіт. В них у дворі обпилювали дерева, які були аварійними, про що вона робила відповідну заяву. Ордер на спилив дерев в неї був. Зненацька до неї в прибудову забіг ОСОБА_4 . Він був випившим та агресивним, почав кричати. Вона йому сказала, щоб він вийшов, на що він відразу наніс їй удар кулаком в щоку, після чого вона втратила рівновагу, похитнулась і вдарилася потилицею об стіну, яка знаходилася від неї позаду. На деякий час в неї запаморочилось в голові. Коли прийшла до тями, викликала швидку допомогу, поліцію, подзвонила доньці. Її забрала до травмпункту. Там вона все розказала лікарю, сказала, що її побив сусід ОСОБА_4 , описала свій стан. Їй робили КТ, та як була підозра на струс головного мозку. 13.07.2023 року її самопочуття погіршилось, 14.07.2023 року в неї стався гіпертонічний криз, її госпіталізували, вона лежала в лікарні, проходила лікування. Просить також повністю задовольнити пред?явлений нею цивільний позов, а саме відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 13 580,87 грн., яка складається з витрат на лікування. Відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., оскільки діями ОСОБА_4 їй була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, моральних переживаннях, постійній емоційній напрузі, страху за власну безпеку. Вона до теперішнього часу перебуває в пригніченому стані, часто плаче, стала менш уважною та сконцентрованою, відчуває постійне занепокоєння, страх знаходитись самій вдома, також її не полишає відчуття тривожності, в неї погіршився сон та спокій, вона не почувається в безпеці, лячно виходити на вулицю, бо може зустріти там ОСОБА_4 , який буде знову кричати та може її вдарити. Через це вона змушена частіше відвідувати невролога, навіть має намір звернутись до психолога. Просить також стягнути з обвинуваченого витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., які вона понесла, у зв?язку з послугами адвоката. 

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що потерпіла її мати. Обвинувачений ОСОБА_4 є сусідом її матері, між ними складні відносини. 12.07.2023 року, близько 19 години 00 хвилин, їй зателефонувала мама та сказала, що викликала поліцію і швидку допомогу, так як її вдарив сусід ОСОБА_4 . Вона відразу поїхала до 1 МКЛ у травмпункт. Вона побачила маму в шоковому стані, вона не могла сказати, що сталося. Бачила в неї червоний слід на щоці та припухлість на потилиці. Лікарю мама все розповіла, що її вдарив сусід ОСОБА_4 , вона похитнулась і вдарилась головою об стіну, через те, що була підозра на струс головного мозку мамі зробили КТ. Потім мама розповіла все детально, що в той день до неї увірвався ОСОБА_4 , нецензурно лаявся та наніс удар в обличчя від якого вона вдарилася головою об стіну. Після цього інциденту мама стала частіше відвідувати лікарню, боїться сама знаходитись вдома, відчуває страх та пригніченість. 

Окрім показів потерпілої та свідка, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України підтверджується письмовими доказами, зібраними по кримінальному провадження та дослідженими в судовому засіданні, а саме: 

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.07.2023 року, відповідно до якої потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що 12.07.2023 року, близько 19 години 00 хвилин, сусід ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження в область шиї, після чого вона вдарилась головою об стіну, погрожував та виражався нецензурною лайкою в її бік /т.1, а.п.157/.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 20.12.2023, проведеного у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , з фото таблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 12.07.2023, близько 19.00 години, почула сильний стук у вікно, вийшла в коридор та відчинила двері. В цей час сусід ОСОБА_12 зайшов у приміщення квартири та почав кричати і нецензурно висловлюватися з приводу обпилу дерев біля будинку. Після чого раптово наніс один удар правою рукою зігнутою в кулак у ділянку обличчя зліва в область лівої щелепи. Від удару ОСОБА_6 ударилась потилицею об стіну позаду себе. Після чого ОСОБА_13 , нецензурно висловлюючись, вибіг з квартири. Більше тілесних ушкоджень останній не наносив. Відразу після цього потерпіла викликала працівників поліції, які після приїзду викликали швидку медичну допомогу. Після того як ОСОБА_6 відвезли до 1 МКЛ у травмпункт, приїхали працівники поліції та відібрали заяву з приводу нанесених тілесних ушкоджень. Після цього потерпілій ОСОБА_6 було запропоновано за допомогою статиста показати механізм спричинення їй тілесних ушкоджень. Вона показала, що стояла навпроти вхідних дверей, спиною до стіни, а поряд з дверима перебував ОСОБА_14 , який спричинив їй тілесні ушкодження. Вона показала, де саме усе це відбувалося (фото №1). Після цього показала, що отримала один удар правою рукою зігнутою в кулак у ділянку обличчя зліва, в область щелепи (фото №2). Більше ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 не наносив /т.1, а.п. 167-170/.

Висновком експерта додатковим №874 (з 29.09.2023 по 02.10.2023), відповідно до якого згідно представленої медичної документації ОСОБА_6 у якої мали місце тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку з лікворно венозною дистензією, стійким цефалгічним синдромом та забою, набряку, гіперемії шкіри виличної і щічної ділянок зліва з субконюнктивальним крововиливом лівого ока, які утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, який діяв в ділянку обличчя зліва, з наданим прискоренням і послідуючим падінням потерпілої та контактуванням потиличною ділянкою об тупий предмет, тобто від двократної дії травмуючи факторів і можливо в строк і за обставин на який (які) посилається гр. ОСОБА_6 та вказаний (ні) в постанові і представленій медичній документації та які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що СПРИЧИНИЛИ короткочасний розлад здоров?я (п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95р.). Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику вище вказаних тілесних ушкоджень, вважаю, що в момент спричинення тілесних ушкоджень положення підекспертної, відносно нападника (травмуючого фактору), змінювалось. Дані тілесні ушкодження не характерні для самозахисту. Як правило, заподіяння легкої форми черепно-мозкової травми супроводжується короткою (від декількох секунд до хвилин) втратою свідомості та після якої гр. ОСОБА_6 не була позбавлена можливості активно діяти - рухатись, кричати, розмовляти, тощо. Вище вказані тілесні ушкодження знаходяться в анатомічній ділянці досяжній для самоспричинення. /т.1, а.п. 164-166/.

Висновком експерта додатковим №1140 (з 21.12.2023 по 10.01.2024), відповідно до якого на основі даних додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації, дані протоколу проведення слідчого експерименту, встановлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку з лікворно венозною дистензією, стійким цефалгічним синдромом та забою, набряку, гіперемії шкіри виличної і щічної ділянок зліва з субконюнктивальним крововиливом лівого ока, які утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, який діяв в ділянку обличчя зліва, в наданим прискоренням і послідуючим падінням потерпілої та контактуванням потиличною ділянкою об тупий предмет, тобто від двократної дії травмуючи факторів і можливо в строк і за обставин на який (які) посилається гр. ОСОБА_6 та вказаний (ні) в постанові представленій медичній документації та які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що СПРИЧИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.). Покази потерпілої гр. ОСОБА_6 , дані нею 20 грудня 2023 року в ході проведення слідчого експерименту за її участю не протирічать об?єктивним даним судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 /т.1, а.п. 172-173/.

Довідкою травмпункту відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального підприємства «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» №8843 від 12.07.2023, виданої ОСОБА_6 в тому, що вона зверталася 12 липня 2023 року в 20 годині 25 хвили з травмою побутовою. Діагноз: забій лівої виличної ділянки і забій потиличної ділянки. Проведено огляд, КТ. Рекомендована консультація невролога /т.1, а.п.158/.

Картою виїзду швидкої медичної допомоги №641 від 12.07.2023 року за адресою: м.Полтава, вул. Кожевна, 54. ОСОБА_6 . Попередній діагноз – ЗЧМТ (12.07.2023), струс головного мозку?, забій м`яких тканин виличної ділянки зліва /т.1, а.п.159/.

Копією журналу реєстрації амбулаторних хворих по травмпункту відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги за 2023 рік КП «1-А МКЛ ПМР», відповідно до якого під номером 8843 міститься запис 12.07.2023, 20.25 година. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставини травми - 12.07.2023, близько 19.00 годин, в побуті, побив сусід ОСОБА_4 за місцем проживання /т.1, а.п.160-161/.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №21633 неврологічного відділення, дата надходження – 14.07.2023 року. Повний діагноз – ЗЧМТ (12.07.2023) з лікворо-венозною дистанцією, стійким цефалічним синдромом. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст, змішаного генезу (гіпертонічно-дисметаболічно) з двобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю, вираженим вестибуло-атактичним синдромом з регресом до помірного, вегетативно-судинною дисфункцією за змішаним типом, перманентно-пароксизмального перебігу, астено-невротичним синдромом. Дифузний зоб І ст. Аутоімунний тиреоїдит. Субклінічний гіпотиреоз. Спонтанний субкон?юктивальний крововилив (23.07.2023 p.) лівого ока. Гіперметропія легкого ступеня, ангіопатія сітківки обох очей. ІХС: стенокардія напруги стабільна ІІ ФК (клінічно) Дифузний кардіосклероз. СН І, ФК ІІ. Артеріальна гіпертензія ІІ ст., 2 ст., ризик дуже високий. Виразкова хвороба 12ПК ІІ ст. з рубцевою деформацією цибулини з Н. pylori-acоційованою пептичною виразкою великих розмірів, ст. загострення. Остеоартроз, сольова артропатія /т.1, а.п.162-163/.

V. МОТИВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз?яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

В ст.7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Принцип законності, який відноситься до загальних засад кримінального провадження та закріплений у ст. 9 КПК України, встановлює, що під час кримінального провадження суд зобов?язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року та "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року.

Аналогічна позиція Європейського суду з прав людини викладена у справі "Капо проти Бельгії" (Capeau v Belgium) № 2914/98 від 13 січня 2005 року, де в п. 25 зазначено, що в кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим обставинами підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України). 

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ст. 370 КПК України).

Частина 3 статті 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Так, показання потерпілої ОСОБА_6 є послідовними, стабільними та логічними, підтверджують обставини скоєння щодо неї кримінального проступку, викладені в обвинувальному акті та встановлені під час судового розгляду кримінального провадження. 

Показання потерпілої, надані суду, узгоджуються з показами допитаного судом свідка ОСОБА_11 та іншими письмовими доказами, зокрема протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої, висновками судово-медичних експертиз, іншими письмовими доказами (довідкою травмпункту відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального підприємства «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» №8843 від 12.07.2023; картою виїзду швидкої медичної допомоги №641 від 12.07.2023 року; копією журналу реєстрації амбулаторних хворих по травмпункту відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги за 2023 рік КП «1-А МКЛ ПМР»).

Потерпіла ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за її участю 20.12.2023 розповіла про обставини вчинення кримінального проступку, показала на статисті механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 . 

Покази потерпілої ОСОБА_6 , надані нею як в судовому засіданні, так і 20.12.2023, в ході проведення слідчого експерименту за її участі, не протирічать об?єктивним даним судово-медичної експертизи, про що вказано у висновку експерта №1140 (з 21.12.2023 по 10.01.2024). 

Покази свідка ОСОБА_11 також є об?єктивними та послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, в тому числі письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду. 

Відповідно до висновку експерта №874 (з 29.09.2023 по 02.10.2023), в момент спричинення тілесних ушкоджень положення підекспертної відносно нападника (травмуючого фактору), змінювалось. Дані тілесні ушкодження не характерні для самозахисту. Як правило, заподіяння легкої форми черепно-мозкової травми супроводжується короткою (від декількох секунд до хвилин) втратою свідомості та після якої гр. ОСОБА_6 не була позбавлена можливості активно діяти - рухатись, кричати, розмовляти, тощо. 

Отже, висновки судово-медичних експертиз №874 (з 29.09.2023 по 02.10.2023) та №1140 (з 21.12.2023 по 10.01.2024) підтверджують покази потерпілої в частині механізму спричинення їй тілесних ушкоджень, їх локалізації та інших характеристик. 

Судом не встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 надавала завідомо неправдиві чи суперечливі свідчення, підстав сумніватись в правдивості її показів, а також повідомлених нею обставин під час проведення інших слідчих дій, в тому числі слідчого експерименту, у суду немає.

Підстав для визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 20.12.2023, на чому наполягає захисник обвинуваченого, з тих підстав, що в протоколі не відображено простір, в якому відбулись події, не вказано точне місце розташування осіб по відношенню один до одного та відстані між ними, місце розташування потерпілої відносно стіни та відстань до неї, не відображено механізм отримання потерпілою під час падіння удару потилицею, суд не вбачає.

Так, відповідно до вимог ст. 240 КПК України метою проведення слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Його завданням є відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. В даному випадку у протоколі слідчого експерименту зазначено конкретне місце проведення дії, а саме адреса: квартира АДРЕСА_4 , потерпіла безпосередньо на місці показала точку свого перебування, а отже вимоги закону є виконаними. Відображення чи не відображення всього простору, де відбувались події, не впливає на законність такої слідчої дії. Крім того, потерпіла не зобов?язана і не може з точністю до градуса чи сантиметра описати біомеханіку свого падіння та анатомічний механізм отримання травми.Під час слідчого експерименту потерпіла відтворила свої власні дії та дії обвинуваченого, а саме факт нанесення удару кулаком в обличчя, а те, як саме її тіло зреагувало на прискорення від такого удару та під яким кутом потилиця торкнулася поверхні, є предметом дослідження іншого доказу - судово-медичної експертизи. Не зазначення точного місце розташування потерпілої та обвинуваченого один до одного, відстані між ними, а також місця розташування потерпілої відносно стіни та відстані до неї, не відображення механізму отримання потерпілою під час падіння удару потилицею не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом. Оскільки сам протокол слідчого експерименту є допустимим доказом, то і допустимим доказом є висновок експерта додатковий №1140 (з 21.12.2023 по 10.01.2024), проведений, в тому числі, на основі даних протоколу слідчого експерименту. 

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що жодних тілесних ушкоджень він потерпілій не спричиняв не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження. 

Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла навмисно його оговорює або спричинила вказану тілесні ушкодження самостійно, суд розцінює виключно як лінію захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання за вчинений кримінальний проступок. 

Суд відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_4 , оскільки, на їх думку, в основу зібраних доказів сторони обвинувачені покладено лише покази самої потерпілої. 

Той факт, що відсутні свідки, які б були б очевидцями події, жодним чином не нівелює сукупність інших зібраних у справі доказів та не перешкоджає суду встановити вину особи. 

Та обставина, що єдиним свідком, допитаним судом, була донька потерпілої, не є підставою для визнання її показів недопустимими чи недостовірними. 

В даному випадку і показання потерпілої, і показання свідка ОСОБА_11 , і протокол слідчого експерименту, і висновки судово-медичних експертиз та інші письмові докази утворюють чіткий, логічний і взаємопов?язаний ланцюг доказів, які послідовно підтверджують єдину версію подій - факт протиправних дій обвинуваченого, які виразились у спричиненні потерпілій удару кулаком в область обличчя, від якого потерпіла втратила рівновагу і вдарилася об стіну потиличною ділянкою голови, в результаті чого, у своїй сукупності, отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров?я.

Таким чином, покази обвинуваченого ОСОБА_4 спростовані зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є належними, допустимими, достовірними, взаємоузгодженими й такими, що поза розумним сумнівом доводять провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку. 

Постановляючи вирок, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення обвинувачення поза розумним сумнівом, який є усталеною правовою позицією (рішення «Кобець проти України» в тому числі), означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Таким чином, сукупність обставин кримінального провадження, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України було вчинено і обвинувачений ОСОБА_4 є винним у його вчиненні.

Аналізуючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв?язку, суд доходить висновку, що сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів є належними, допустимими та достовірними і поза розумним сумнівом підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

V. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. 

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, разом з тим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та інші адміністративні правопорушення. 

На обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває. 

Обставин, які пом?якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку скоєного ним діяння, його характер, мотив, обставини та наслідки, особу винного, його вік (є особою похилого віку), сімейний стан, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також той факт, що особі повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання, в межах санкції статті, у виді пробаційного нагляду. 

Підстав для призначення мінімального покарання у виді штрафу, як просив прокурор в судових дебатах, суд не вбачає, оскільки обвинувачений своєї провини під час судового розгляду так і не визнав, вибачення у потерпілої не просив, у вчиненому не розкаявся, свою поведінку не засудив, навпаки наполягав, що потерпіла обмовляє його, має намір таким чином отримати з нього грошове відшкодування. 

За глибоким переконанням суду саме така міра покарання буде законною, обґрунтованою, справедливою, пропорційною і співрозмірною із ступенем тяжкості, характером, обставинами та наслідками вчинених кримінальних правопорушень, відповідати особам обвинувачених та меті покарання, а також буде розумним балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав і свобод особи.

VІ. ВИРІШЕННЯ ЦИВІЛЬНОГО ПОЗОВУ

В рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 13 580,87 грн та моральної (немайнової) шкоди в розмірі 100 000 грн., який в подальшому уточнений з вимогою про відшкодування 20 000 грн. в якості оплати професійної правничої допомоги за договором.

Позов обґрунтований тим, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 була завдана матеріальна та моральна шкода, оскільки їй були спричинені тілесні ушкодження. Незважаючи на наявні хронічні захворювання, загальний стан здоров`я до інциденту був стабільний, що підтверджується медичними документами за травень-червень 2023 року. Нанесення їй тілесного ушкодження спричинило необхідність регулярного лікування, у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я та постійного прийому ліків до теперішнього часу. Окрім фізичного погіршення стану здоров?я, вона постійно перебуває у стані психологічної напруги та стресу, оскільки ОСОБА_4 та члени його родини проживають поруч і часто проходять повз її помешкання. Після інциденту вони неодноразово намагались продовжувати ображати, нецензурно висловлюватись у її бік і насміхатись. Будь-яка згадка або зіткнення з ОСОБА_4 чи його родиною викликає в неї внутрішній дискомфорт, тривогу, почуття приниження та беззахисності. Такий стан негативно впливає на її емоційне та психічне здоров?я і суттєво знижує якість її життя. Отримані тілесні ушкодження обумовили необхідність постійного лікування та регулярного прийому медикаментів. Протягом часу, витраченого на відновлення стану свого здоров?я та перебуваючи на лікуванні нею було здійснено документально підтверджені витрати на придбання призначених лікарських препаратів на суму 13 580,87 грн. 

Крім того, у зв?язку з ушкодженням здоров?я, заподіяним вчиненням щодо неї ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, їй також була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, моральних переживаннях, постійній емоційній напрузі, страху за власну безпеку, у порушенні нормальних життєвих зв?язків, які позначили негативні зміни у її житті, викликали негативні переживання та спогади, потребу в униканні аналогічних обставин, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживанні фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, пов?язаного з постійними думками про тривалість процесу відновлення здоров?я та повноту такого відновлення, фактичні наслідки для загального стану здоров?я, що виникли або можуть виникнути у майбутньому внаслідок отриманих нею травм, тимчасову відірваність від активного соціального життя, пригнічений настрій, порушення сну та часті нічні пробудження, які досі тривають, почуття образи, приниженої гідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проходження обстежень, участь у правових процедурах), зумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які й дотепер вимагають компенсаторних зусиль. Попри лікування та усі зусилля задля відновлення проблеми зі здоров?ям не зникають: вона періодично страждає через головний біль, крововиливи у лівому оці, запаморочення, дратівливість, тривожність і підвищену стомлюваність, що суттєво ускладнює її повсякденне життя, а тому заподіяну моральну шкоду внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 оцінює в сумі 100 000,00 грн. 

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_6 суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 3 Конституції України особа, її життя та здоров`я, честь та гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З вимог ч.2 ст. 127 КПК України вбачається, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно вимог ч.1 статті 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, у ході вирішення цивільного позову суд зобов?язаний об?єктивно дослідити обставини кримінального провадження, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з?ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

З вимог ч.1 ст. 129 КПК України вбачається, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З вимог ч.1 ст. 1168 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд вважає, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 дійсно були спричинені тілесні ушкодження, які обумовили необхідність подальшого лікування та регулярного прийому медикаментів протягом часу лікування, витраченого на відновлення стану свого здоров?я. Перебуваючи на лікуванні потерпілою було здійснено витрати на придбання призначених лікарських препаратів на суму 13 580,87 грн.
Доводи сторони захисту про відсутність доказів отримання потерпілою 12.07.2023 тілесних ушкоджень, які стали наслідком її госпіталізації 14.07.2023 та отримання у зв?язку із цим відповідного лікування, спростовуються даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №21633 з неврологічного відділення, відповідно до якої ОСОБА_6 поступила у відділення 14.07.2023 року. Скарги: на відчуття «розпирання» в правому оці, постійний інтенсивний головний біль по всій голові, сильніше в лівій скронево-тім?яній ділянці, тремор рук та нижньої щелепи, періодично зникає голос, шум у вухах, виражене головокружіння, хиткість при ходьбі, підвищення АТ до 180/100мм.рт.ст., порушення короткочасної пам?яті, виражену загальну слабкість. Анамнез хвороби: вважає себе хворою з 12.07.23, коли о 19-00 стався конфлікт із сусідом, отримала удар в ліву половину нижньої щелепи і вдарилась правою частиною голови у тьм?яно-скроневій ділянці. Втратила на кілька секунд свідомість, відчула «оціпеніння» протягом пари хвилин. Викликала БШМД (АТ 180/100 мм.рт.ст., гіпотензивна терапія). Доставлена в травмпункт 1-ї МКЛ. Зроблено КТ ГМ, результат зі слів хворої - без крововиливу. 13.07.23 посилився головний біль, став заплітатись язик, посилилася хиткість, головокружіння, наросла загальна слабкість. 14.07.2023 звернулась на консультацію до невролога, нейрохірурга ПОКЛ, направлена на госпіталізацію в неврологічне відділення ПОКЛ. Призначено лікування: Р-н натрію хлорид, р-н магнію сульфат, р-н анальгіну, р-н натрію гідрокарбонат, р-н актовегіну, р-н карборутин, р-н гліятон, омепразол, полівітамінний комплекс, р-н сульпірид, р-н маніт, р-н тіоцетам, гідазепам, нообут, фіз. процедури.Продовжити прийом: Магне В6, Ентроп, Діакарб, Кавінтон-форте, Гідазепам, Калію йодид,Семлопін, Розуліп плюс, Лоспірин, ОСОБА_15 (Улсепан), ОСОБА_16 . Рекомендації: нагляд сімейного лікаря, невролога, кардіолога, окуліста за місцем проживання. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що госпіталізація ОСОБА_6 14.07.2023 стала наслідком саме отриманих тілесних ушкоджень від дій ОСОБА_4 12.07.2023. 

Призначене у неврологічному відділення лікування та понесені витрати на лікування під час перебування в лікарні та в подальшому підтверджуються доданими до позову копіями квитанцій на придбання медичних препаратів на суму 13 580,87 грн. 

Необхідні призначення прямо випливають із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №21633, в якій зафіксовані конкретні діагнози, зокрема, ЗЧМТ (12.07.2023) з лікворо-венозною дистанцією, стійким цефалічним синдромом. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст, змішаного генезу (гіпертонічно-дисметаболічно) з двобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю, вираженим вестибуло-атактичним синдромом з регресом до помірного, вегетативно-судинною дисфункцією за змішаним типом, перманентно-пароксизмального перебігу, астено-невротичним синдромом. Дифузний зоб І ст. Аутоімунний тиреоїдит. Субклінічний гіпотиреоз. Спонтанний субкон?юктивальний крововилив (23.07.2023 p.) лівого ока. Гіперметропія легкого ступеня, ангіопатія сітківки обох очей. ІХС: стенокардія напруги стабільна ІІ ФК (клінічно) Дифузний кардіосклероз. СН І, ФК ІІ. Артеріальна гіпертензія ІІ ст., 2 ст., ризик дуже високий. Виразкова хвороба 12ПК ІІ ст. з рубцевою деформацією цибулини з Н. pylori-acоційованою пептичною виразкою великих розмірів, ст. загострення. Остеоартроз, сольова артропатія.

Зв?язок між отриманими 12.07.2023 травмами та встановленим відповідним діагнозом ЗЧМТ (12.07.2023) з лікворо-венозною дистанцією, стійким цефалічним синдромом та іншими діагнозами, як-то спонтанний субкон?юктивальний крововилив (23.07.2023 p.) лівого ока, виражений вестибуло-атактичний синдромом з вегетативно-судинною дисфункцією, астено-невротичний синдромом, артеріальна гіпертензія з дуже високим ризиком, є очевидним і логічним. При чому отримана потерпілою травма 12.07.2023 року могла спровокувати чи загострити і інші супутні хвороби, діагнози про які зазначені у виписці. 

Протиправні дії обвинуваченого (удар кулаком в обличчя, який призвів до удару потилицею об стіну) міг запустити ланцюгову реакцію в організмі потерпілої. Фізична травма та психологічний стрес є потужними тригерами, які дестабілізують хронічні стани (наприклад, викликають гіпертонічний криз, декомпенсацію цукрового діабету, серцеву недостатність, загострення неврологічних хвороб тощо).Лікування супутніх станів у такий момент є невіддільною частиною загальної терапії та порятунку життя потерпілої.

Тому препарати, які призначалися для лікування хронічних або супутніх хвороб, які були спровоковані травмою чи загострені після неї не звільняє обвинуваченого від обов?язку відшкодувати ці витрати, якщо необхідність їхнього приймання були спровоковані травмою.

На підставі вищевикладеного, з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає відшкодування понесені витрати на лікування в розмірі 13 580,87 грн.

Крім того, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд також вважає, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 дійсно були спричинені моральні та душевні страждання, оскільки остання зазнала фізичного болю, у зв?язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень, а також душевних переживань. Тривалий час перебувала в постійній емоційній напрузі, страху за власну безпеку. Порушились її нормальні життєві зв?язків, які негативно позначились на змінах у її житті, що викликало негативні переживання через спогади, насторогу, тривогу. Потерпіла до сих пір переживає психологічний дискомфорт, пов?язаний з постійними думками про тривалість процесу відновлення здоров?я, фактичні наслідки для загального стану здоров?я, що виникли або можуть виникнути у майбутньому внаслідок отриманих нею травм. Потерпіла тривалий час перебувала та до сих пір перебуває в пригніченому стані, в неї порушився сон, мають місце часті нічні пробудження. Вона відчуває почуття образи, приниженої гідності. Наслідки події, що сталася потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проходження обстежень, участь у правових процедурах), зумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які й дотепер вимагають компенсаторних зусиль. Потерпіла до сих пір періодично страждає через головний біль, крововиливи у лівому оці, запаморочення, дратівливість, плаксивість, тривожність і підвищену стомлюваність, що суттєво ускладнює її повсякденне життя. Через що змушена докладати значних зусиль для відновлення способу та стану свого життя. 
Разом з тим, враховуючи правила глави 9 КПК України, положення статей 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та його наслідків, ступеню провини особи, яка завдала моральної шкоди, обсягу фізичних та душевних страждань, яких зазнала потерпіла, глибину емоційних переживань через завданий фізичний та психологічний біль, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілої, докладання значних зусиль для відновлення способу та стану свого життя, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 і стягнення з обвинуваченого на її користь спричиненої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 
Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.
Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до договору на надання правничої допомоги від 27.10.2025, представником потерпілої ОСОБА_6 є адвокат ОСОБА_7 /т.1, а.п.184-187/. Відповідно до квитанції №б/н прийнято від ОСОБА_6 гонорар у сумі 20 000 грн./т.1, а.п.188/. Відповідно до акту виконаних робіт згідно умов Договору про надання правничої допомоги від 27.10.2025 за виконану роботу згідно умов Договору про надання правничої допомоги від 27.10.2025 ОСОБА_6 сплатила адвокату ОСОБА_7 гонорар у розмірі 20 000 грн. /т.1, а.п.189/. 
Аналізуючи, надані документи, суд вважає, що витрачений представником потерпілої час на консультацію, опрацювання документів, участь в слідчих діях, виготовленні процесуальних документів, формування правової позиції та складання позовної заяви, витрати на логістику та проїзд, а також сам судовий процес, свідчить про те, що розмір професійної правничої допомоги за договором в сумі 20 000 грн. є розумним і співмірним наданим послугам, а тому підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої. 
VІІ. МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ СУДУ

Крім того, враховуючи, що під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні. 

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 /один/ рік. 

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов?язки:

1)періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та/або роботи;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Строк покарання ОСОБА_4 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз?яснити ОСОБА_4 , що у разі ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 389 КК України. 

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – невідомий, на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою:   АДРЕСА_5 , РНОКПП – НОМЕР_1 , матеріальну (майнову) шкоду у сумі 13 580 (тринадцять тисяч п?ятсот вісімдесят) гривень 87 копійок, моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням в розмірі 50 000 (п?ятдесяти тисяч) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок, а всього 83 580 (вісімдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 87 копійок. 

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, потерпілій, представнику потерпілої та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні. 

Суддя Шевченківського районного суду 
міста Полтави: ОСОБА_17