Справа № 350/26/25 
Провадження № 22-ц/4808/887/26 
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М.
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вигодської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року, ухвалене судом у складі судді Сокирко Л.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вигодської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про стягнення аліментів на дитину, про позбавлення батьківських прав, про визначення місця проживання дитини, про стягнення аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина з інвалідністю,

в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаними вимогами, в обґрунтування яких зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2023 року було розірвано та неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на проживання з відповідачем.
В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася донька ОСОБА_5 , яка від народження і по теперішній час проживає з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні та догляді. Дитина з народження хворіє та їй встановлено діагноз: хромосомна патологія, трисомія хромосоми 21, синдром ОСОБА_6 та призначено інвалідність.
Відповідач з дня народження дочки не цікавиться її життям, здоров`ям, не пропонує допомоги. Відповідач є дієздатною особою працездатного віку, тому може і зобов`язаний допомагати своїй дитині матеріально.
Оскільки їхня донька є дитиною з інвалідністю і потребує постійного догляду, а батько має можливість надавати допомогу, вважає, що з відповідача на її користь слід стягувати аліменти як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю.
Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення його власної доньки належних умов життя та виховання, не займається її вихованням, не цікавиться її життям, здоров`ям, не підтримує морально та матеріально, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, тому, вважає що є підстави для позбавлення судом його батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позбавити відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на її утримання, як того із подружжя, з яким проживає їх дитина з інвалідністю, у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 500 гривень, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і впродовж усього часу проживання з нею дитини з інвалідністю.

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просив суд виключити відомості про нього як батька з актового запису від 24.08.2023 року №120, складеного Тростянецьким відділом ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про народження дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2025 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року закрито провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини у зв`язку із відмовою позивача за зустрічним позовом від позову.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, про позбавлення батьківських прав, про визначення місця проживання дитини, про стягнення аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина з інвалідністю – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 січня 2025 року і до повноліття дитини.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 8 січня 2025 року та до повноліття дитини, або до закінчення часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн, та в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у твердій грошовій формі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 08 січня 2026 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.
Також просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в частині стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 січня 2025 року і до повноліття дитинита ухвалити в цій частині нове рішення яким зменшити розмір аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 січня 2025 року і до повноліття дитини.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти - син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 проживають з ним та перебувають на його повному матеріальному утриманні. Позивачка від сплати аліментів на утримання дітей ухиляється. 
Також, судом першої інстанції не враховано, що він є особою з інвалідністю третьої групи та отримує щомісячно пенсію у розмірі 3 000 грн. 
Посилається на те, що відповідно до судового наказу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області № 350/558/25 від 15.04.2025 з ОСОБА_1 стягаються на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі половини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів розпочато з 14.04.2025 року і продовжуватиметься до досягнення дітьми повноліття. 
Однак, станом на 01.03.2026 року ОСОБА_1 аліменти не сплачує та жодним чином не цікавиться життям та здоров`ям її дітей, які перебувають на утриманні скаржника.
Вважає, що суд першої інстанції не належним чином оцінив його матеріальне становище, як платника аліментів; наявність на його утриманні інших дітей. 
Скаржник посилається на те, що його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , потребує постійного лікування, оскільки згідно даних медичної документації на даний час йому встановлено діагноз: ідіопатична епілепсія, генералізовані тоніко-клонічні судоми з фокальним компонентом. Заїкання, холодовий ангіотрофоневроз в/к. Хвороба Осгуд-Шляттера обох колінних суглобів з болевим синдромом. Гіперміопія слабкого ступеня обох очей. 
На даний час ОСОБА_1 навчається у Брошнівському ПЛПЛ 3 05.09.2025 року, а тому не має можливості працювати та потребує фінансової допомоги на лікування та утримання.
Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на даний час потребує оперативного втручання з діагнозом: викривлення носової перегородки, аденоїди першого ступеня, двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість. Додаткова хорда в порожнині ЛШ. 
Також зазначає, що відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов і сімейних обставин складеного Вигодською селищною радою Івано-Франківської області від 23.03.2026 за № 15, він проживає разом з чотирма дітьми та самостійно займається їх вихованням та утриманням. Матеріальне становище сім`ї вкрай скрутне, сім`я проживає на допомогу малозабезпеченим сім`я та пенсію по інвалідності ОСОБА_7 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї документами ОСОБА_1 отримала 17 травня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

У судовому засіданні  ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вигодської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Скаржник просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року в частині стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 січня 2025 року і до повноліття дитинита ухвалити в цій частині нове рішення яким зменшити розмір аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 січня 2025 року і до повноліття дитини, та в частині  стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у твердій грошовій формі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 08 січня 2026 року та до повноліття дитини та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити, тому апеляційний суд відповідно до частини 1ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції враховував стан здоров`я дитини, стан здоров`я платника аліментів, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, його майновий стан, наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей та дійшов висновку про часткове задоволення позовних та стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання суд вважав, що вони є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні інші об`єктивні та суб`єктивні обставини, що унеможливлюють відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, як особи, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю.  Суд дійшов висновку, що з відповідача слід стяггнути аліменти на утримання позивачки, як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю з дитинства, у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини або закінчення часу проживання позивача з дитиною-інвалідом та опікування нею, 

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 серпня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2023 року розірвано та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_1 , 26 серпня 2017 року залишено проживати з батьком ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня» Вінницької обласної ради № 4 від 25 січня 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено діагноз: АДРЕСА_1 . Згідно рішення від 25.01.2024 року згідно наказу МОЗ України 454/471/516 від 08.11.01 року дитині рекомендовано надати державну соціальну допомогу терміном до 18 річного віку №342 (до 06.08.2041 року.
Згідно Індивідуальної програми реабілітації дитини- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 потребує реабілітаційних заходів та їх реалізації.
З акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , затвердженого начальником служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 14 лютого 2025 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_1 , 1984 року народження (мати), ОСОБА_3 , 2023 року народження (дитина) та ОСОБА_10 , 1975 року народження (співмешканець). Дитині організоване спальне місце з чистою постільною білизною; дівчинка забезпечена сезонним одягом та взуттям відповідного розміру; наявні засоби гігієни для дитини. Зі слів матері батько дитини проживає окремо, аліменти на утримання дитини не сплачує.
Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 є особою з інвалідністю третьої групи . 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 виданого 14 лютого 2024 року Управлінням соціального захисту населення Калуської РДА ОСОБА_2 є багатодітним батьком. 

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Правовідносини у справі, стосуються стягнення аліментів на утримання дружини, яка здійснює опіку над малолітньою дочкою.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Встановивши, що дитина проживає разом із матір`ю, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів в судовому порядку. 
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд вірно врахував, фізичний та майновий стан відповідача, який є особою з інвалідністю та на утриманні якого перебуває четверо неповнолітніх дітей, потреби дитини на її фізичний та духовний розвиток та дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції скаржник також просив зменшити розмір аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 січня 2025 року і до повноліття дитини.
Таким чином, фактично вимоги відповідача щодо розміру аліментів були задоволені судом першої інстанції, а тому його доводи про необхідність подальшого зменшення розміру аліментів є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.
Відсутність хоча б однієї із перерахованих підстав не надає особі права на утримання.
У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що їх спільна з відповідачем донька є дитиною з інвалідністю і потребує постійного догляду, а відповідач має можливість надавати допомогу на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю.
Рішенням лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня» Вінницької обласної ради № 4 від 25 січня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено діагноз: АДРЕСА_1 . Згідно рішення від 25.01.2024 року згідно наказу МОЗ України 454/471/516 від 08.11.01 року дитині рекомендовано надати державну соціальну допомогу терміном до 18 річного віку №342.
Згідно Індивідуальної програми реабілітації дитини- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 потребує реабілітаційних заходів та їх реалізації.
Отже, позивачка, як мати, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю та яка здійснює постійний догляд за нею, відповідно до статті 88 Сімейного кодексу України має право на утримання від другого з батьків.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів наявності ще однієї обов`язкової умови для покладення на відповідача обов`язку щодо її утримання, а саме того, що відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується пенсійним посвідчення серії НОМЕР_3 , не працює, інших доходів відповідач не має. На його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, а також повнолітня дитина, яка продовжує навчання. Позивачка не надає відповідачу допомоги на утримання їх спільних неповнолітніх дітей. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щовстановлені судом обставини свідчать про відсутність у відповідача можливості надання матеріальної допомоги на утримання позивачки. 
Суд першої інстанції на ці обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку, що відсутні обставини, що унеможливлюють відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.
До апеляційної скарги скаржником додано акт обстеження матеріально- побутових умов і сімейних обставин від 23 березня 2026 року, виписки із медичних амбулаторних карт неповнолітніх дітей, апеляційний суд не дає оцінки наданим доказам, оскільки вони подані з порушенням порядку встановленого ч.3 ст.367 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю .
В іншій оскаржуваній частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 20 липня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева