УХВАЛА

16 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/12335/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючої), Бенедисюка І. М. та Малашенкової Т.М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - Товариство) 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026
за позовом Товариства 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайлон Ойл Сервіс і Інжиніринг Юкрейн"
про стягнення 1 006 241,87 грн,

ВСТАНОВИВ:
Товариство 30.06.2026 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 у цій справі залишити в силі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Булгакова І.В. - головуючий суддя, Бенедисюк І.М. та Малашенкова Т.М.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України.
Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Позов у цій справі було подано у 2025 році, в якому відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року був визначений у розмірі 3 028,00 грн. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення 1 006 241,87 грн у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на виконання робіт з капітального ремонту нафтових та газових свердловин, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000 грн). 
Так, згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайлон Ойл Сервіс і Інжиніринг Юкрейн" на користь Товариства безпідставно набуті кошти у розмірі 1 006 241, 87 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 074, 91 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026, зокрема: рішення Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 у цій справі скасовано з ухваленням нового, згідно з яким у позові відмовлено повністю.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.
Звертаючись із касаційною скаргою, Товариство зазначає, що наявні підстави, передбачені підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, для перегляду цієї справи в касаційному порядку, оскільки в провадженні судів як першої, так і апеляційної інстанції перебуває низка справ, позивачем в яких є Товариство про стягнення безпідставно отриманих коштів, однак відсутня єдина позиція судів при ухваленні рішення за результатами розгляду подібних справ за позовами Товариства до контрагентів про стягнення безпідставно набутих коштів; так судами по-різному застосовується стаття 1212 Цивільного кодексу України, тому для забезпечення узагальнення позиції при вирішенні подібних справ з метою забезпечення однозначності і передбачуваності правозастосування, системності і послідовності у діяльності судів необхідний висновок Верховного Суду щодо застосування вказаної норми в цій категорії справ, що матиме загальнообов`язковий характер для судів нижчої юрисдикції при вирішенні аналогічних справ та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; також звертає увагу, що наразі об`єкти скаржника регулярно зазнають масованих атак і перебувають під постійним вогнем ворога , що спричинило падіння газовидобутку, недоотримання оборотних активів та можлива зупинка роботи, а тому неповернення відповідачем безпідставно набутих коштів ставить під загрозу стабільність роботи Товариства. 
Верховний Суд виходить з того, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики є оціночним поняттям і означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
При цьому скаржник не наводить аргументованих обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі, з огляду на що якісний показник наявності фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржником недоведений.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Верховний Суд відзначає, що об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19 сформульовано правовий висновок щодо застосування статті 1212 ЦК України (пункти 154-155 постанови). А отже, його застосування залежить від доведеності /недоведеності наявності/відсутності безпідставності отримання чи збереження майна.
Колегія суддів, оцінивши доводи скаржника щодо застосування зазначених ним норм права, дійшла висновку, що аргументи та мотиви, викладені у касаційній скарзі, не є переконливими і достатніми, враховуючи критерії, визначені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі №922/6554/15, що ця справа містить правове питання щодо застосування норми права і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, фактично зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 
Разом з тим незгода скаржника із судовим рішенням не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.
Поряд з цим Суд наголошує, що обсяг судового перегляду, визначений у статті 300 ГПК України, означає, що Верховний Суд не має права переоцінювати доказ або встановлювати та/чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.
Вжите законодавцем словосполучення "виняткове значення для учасника справи", зокрема, слід розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо, до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.
"Винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" є оціночними чинниками і, враховуючи статус Верховного Суду, та у цих випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження відноситься до його дискреційних повноважень.
Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взяв до уваги: предмет позову, підстави заявлених позовних вимог, обставини справи, нормативно правове регулювання спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, наявність правового висновку, викладеного об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19 щодо застосування статті 1212 ЦК України, однак Судом не встановлено за доводами цієї касаційної скарги наявності випадків, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Суд констатує, що доступ до правосуддя у скаржника відбувся, справу розглянуто двома попередніми судовими інстанціями, право на доступ до суду не порушено. 
Отже, в касаційній скарзі скаржником належним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 зі справи № 910/12335/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Т. Малашенкова