Справа № 619/3461/21
Провадження № 2/535/29/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року 

Котелевський районний суд Полтавської області	
у складі	головуючого – судді	Мальцева С.О.,	
за участю 	секретаря судового засідання   представника позивача 	   ОСОБА_1 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «СВАРОЖИЧ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-
УСТАНОВИВ :
У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області з 14.07. 2021 року перебувала цивільна справа за позовом Житлово-будівельного кооперативу «СВАРОЖИЧ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Дергачівського районного суду Харківської області.
Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 13.01.2023 року справа № 619/3461/21 провадження № 2/535/439/23 передана головуючому судді Мальцеву С.О. (т.1 а.с. 95).
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року прийнято до свого провадження справу за позовною заявою Житлово-будівельного кооперативу «СВАРОЖИЧ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с. 97-98).
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті т.1 а.с. 164). 
Звертаючись із уточненим позовом Позивач просив:
- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008, виданого та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Солоницівською сільською радою 21.11.1997 року.Судові витрати покласти на Відповідачів.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, позивачу ЖБК «Сварожич» було надано земельну ділянку загальною площею 60,00 га. на умовах довгострокової оренди відповідного до договору на тимчасове користування землею № 5 від 12.11.2003 року. На виконання функцій забудовника-замовника на будівництво ЖБК «Сварожич» було освоєно дану земельну ділянку та здійснювалося будівництво приватних житлових будинків та оплата земельного податку. В серпні 2018 року виконавчому директору ЖБК «Сварожич» стало відомо, що без дотримання встановленої законом процедури, без належного оформлення вилучення земельної ділянки у ЖБК «Сварожич» колишній член кооперативу "ВІТЯЗЬ" ОСОБА_6 провів приватизацію частини земельної ділянки кооперативу площею 0,15 га., яка знаходилася в межах земельної ділянки наданої ЖБК "СВАРОЖИЧ" для індивідуального будівництва та оформив державний акт на право приватної власності на землю, виданого та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Солоницівською сільською радою 21.11.1997 року. 12.07.2011 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області було видано свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку на ім?я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ЖБК «СВАРОЖИЧ», як землекористувач дозволу на приватизацію земельних ділянок колишньому своєму члену ОСОБА_6 не давав, вилучення земельної ділянки з користування ЖБК не проводилося. Після виключення ОСОБА_6 з членів кооперативу, дана земельна ділянка, оскільки будь-якої інформації про її оформлення на праві власності у ЖБК "Сварожич" не було, була передана іншому члену кооперативу, а саме ОСОБА_4 , яка приступила до її використання та здійснила на ній будівництво приватного житлового будинку.
За таких обставин, позивач вважає що його право було грубо порушено, що є підставою для визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008, виданого та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Солоницівською сільською радою 21.11.1997 року, тому звернулися до суду позовом.
Під час розгляду даної цивільної справи позивач уточнив свої первісні позовні вимоги та виклав іх у такій редакції: 
- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008, виданого та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Солоницівською сільською радою 21.11.1997 року.Судові витрати покласти на Відповідачів.
Уточнені позовні вимоги були прийняті судом.
У судовому засіданні представник позивача - Лисенко В.І., який є виконавчим директором ЖБК "Сварожич" , підтримав уточнені позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у позові.
У судове засідання відповідачі  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Іх інтереси у суді уповноважено представляти адвокату Фоменко П.М. на підставі ордеру на надання правничої допомоги № АХ 10083370 в 04.09.2028 року (т.1 а.с. 216). 
У судове засідання представник відповідача -адвокат Фоменко П.М, який діє .на підставі ордеру на надання правничої допомоги № АХ 10083370 в 04.09.2028 року (т.1 а.с. 216) не з`явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав до суду заяву про розгляд справи бех його участі, зазначивши що позовні вимоги не визнають повністю та просять відмовити у задоволенні позову, про що також надано відзив на позов від 27.02.2023 року (т.1 а.с. 112-124, 214-215).
Представник відповідача - Солоницівськоюї сільської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник Солоницівськоюї сільської ради Харківської області надав до суду заяву від 20.02.2023 року , у якій просять розглянути справу без їхньої участі за наявними доказами у справі (т.1 а.с. 110).
Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківської області № 07 від 10.01.1995 "Про передачу функцій замовника на будівництво житлового масиву садибної забудови "Зарічанка смт. Солоницівка" затверджено договір № 02/1 від 03.01.1995 про передачу функції замовника на будівництво житлового масиву садибної забудови " Зарічанка " смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області передано функції замовника на будівництво житлового масиву садибної забудови " Зарічанка " від АТ СКП "Електропівденмонтаж" житлово-будівельному кооперативу "ВІТЯЗЬ" на умовах визначених в договорі № 02/1 від 03.01.1995 року між АТ СКП "Електропівденмонтаж" та ЖБК "ВІТЯЗЬ" (т.1 а.с. 8).
Відповідно до рішення Солоницівської селищної ради № 365 від 11.11.2003 року передачу функцій замовника на будівництво житлового масиву садибної забудови "Зарічанка" смт. Солоницівка було затверджено умови договору на забудову від 30.06.2003 року № 02/1 про передачу функцій замовника для будівництва житлового масиву садибної забудови "Зарічанка" в смт Солоницівка (т.1 а.с. 9). 
ЖБК «Сварожич» було надано земельну ділянку загальною площею 60,00 га на умовах довгострокової оренди, відповідного до договору на тимчасове користування землею № 5 від 12.11.2003 року (т.2 124-125).
На виконання функцій забудовника-замовника на будівництво ЖБК «Сварожич» було освоєно дану земельну ділянку та здійснювалося будівництво приватних житлових будинків та оплата земельного податку.
В серпні 2018 року виконавчому директору ЖБК «Сварожич» стало відомо, що без дотримання встановленої законом процедури, без належного оформлення вилучення земельної ділянки у ЖБК «Сварожич» колишній член кооперативу "ВІТЯЗЬ" ОСОБА_6 провів приватизацію частини земельної ділянки кооперативу площею 0,15 га., яка знаходилася в межах земельної ділянки наданої ЖБК "СВАРОЖИЧ" для індивідуального будівництва та оформив державний акт на право приватної власності на землю, виданого та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Солоницівською сільською радою 21.11.1997 року.
Позивач вважає що його право було грубо порушено, що є підставою для визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008, виданого та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Солоницівською сільською радою 21.11.1997 року.
Проте, судом установлено що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової приватної власності по 1/2 частині кожному, належить земельна ділянка площею 0,150 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6322057600:00:003:0470, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172528081 та №172528610 від 04.07.2019 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6310343602019 від 05.06.2019 р. ( т. 1 а.с. 29-30).
Указана земельна ділянка належала батьку  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується державним актом про право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008.
Після смерті  ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/2 частці , вступили в спадщину на дану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.07.2011 року (т.1 а.с. 33-34).
Тобто власниками земельної ділянки розміром 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6322057600:00:003:0470 в рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивач зазначав що ОСОБА_6 , без дотримання встановленої законом процедури, без належного оформлення вилучення земельної ділянки у ЖБК "СВАРОЖИЧ", провів приватизацію частини земельної ділянки.
Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
У Державному акті на право приватної власності на землю зазначається, що земельна ділянка, яка згідно цього акту передається у власність ОСОБА_2 , передається на підставі рішення Солоницівської селищної Ради народних депутатів від 11.11.1997 року № 385, яка в даному випадку виступає тим самим органом місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями передавати землі у власність громадян, а тому видача Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008, виданий Солоницівською селищною Радою народних депутатів від 21.11.1997 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 854 є законною.
Окрім того, судом установлено що укладення договору тимчасового користування землею №5 від 12.11.2003 року, не впливає на право приватної власності на земельну ділянку, яку раніше приватизував ОСОБА_6 , оскільки приватизація земельної ділянки та видача відповідного державного акту були проведені задовго до укладення договору оренди - приватизація земельної ділянки ОСОБА_6 відбулася 21.11.1997 року, а ЖБК «Сварожич» було надано земельну ділянку загальною площею 60,00 га на умовах довгострокової оренди, відповідного до договору на тимчасове користування землею № 5 12.11.2003 року. Тож, на момент укладення договору «довгострокової оренди» ЖБК "СВАРОЖИЧ", ОСОБА_6 вже належала вказана ділянка на праві приватної власності. На момент видачі державного акту ОСОБА_6 ЖБК "СВАРОЖИЧ" не мало на вказану земельну ділянку жодних прав, в тому числі користування для забудови. 
Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Отже, укладення договору на тимчасове користування землею №5 від 12.11.2003 року , яким ЖБК "СВАРОЖИЧ" було надано земельну ділянку загальною площею 60,00 га, не міг включати земельну ділянку, яка вже перебувала у приватній власності ОСОБА_6 , і жодним чином не може порушувати право приватної власності на земельну ділянку, яку раніше приватизував ОСОБА_6 .
Окрім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань на офіційному веб-порталі Міністерства юстиції України датою державної реєстрації ЖБК "СВАРОЖИЧ" (ЄДРПОУ 26356214) є 10.06.2003 року (дата запису: 25.09.2012. Номер запису: 14561760000021806). Тобто, на момент проведення приватизації земельної ділянки та видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-44-060008 – 21 листопада 1997 року, вказана юридична особа не існувала. 
У даному випадку, пред`явлення такого позову до  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки конкретно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодним чином не порушили, не визнали чи оспорили суб`єктивні права, свободи чи інтереси ЖБК "СВАРОЖИЧ".
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту ( постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Отже, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
За змістом частин 1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
У пункті 11.10 постанови від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність і про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди.
Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 724/1127/17).
Суд вважає що позивач не надав належних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а у матеріалах справи немає будь яких доказів, які свідчили б, що дії відповідачів призвели до порушення прав позивача , а навпаки установлено що укладення договору на тимчасове користування землею №5 від 12.11.2003 року , яким ЖБК "СВАРОЖИЧ" було надано земельну ділянку загальною площею 60,00 га, не міг включати земельну ділянку, яка вже перебувала у приватній власності ОСОБА_6 , і жодним чином не може порушувати право приватної власності на земельну ділянку, яку раніше приватизував ОСОБА_6 , окрім того, судом установлено що укладення договору тимчасового користування землею №5 від 12.11.2003 року, не впливає на право приватної власності на земельну ділянку, яку раніше приватизував ОСОБА_6 , оскільки приватизація земельної ділянки та видача відповідного державного акту були проведені задовго до укладення договору оренди - приватизація земельної ділянки ОСОБА_6 відбулася 21.11.1997 року, а ЖБК «Сварожич» було надано земельну ділянку загальною площею 60,00 га на умовах довгострокової оренди, відповідного до договору на тимчасове користування землею № 5 12.11.2003 року. Тож, на момент укладення договору «довгострокової оренди» ЖБК "СВАРОЖИЧ", ОСОБА_6 вже належала вказана ділянка на праві приватної власності. На момент видачі державного акту ОСОБА_6 ЖБК "СВАРОЖИЧ" не мало на вказану земельну ділянку жодних прав, в тому числі користування для забудови, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог .
Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи що у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок позивача.
Напідставі викладеного,керуючись ст. ст. 4,5,13,76-81, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 14, 15, 16, 215, 216, 317, 319, 321 ЦК України ;- 
УХВАЛИВ :
У задоволенні позовної заяви Житлово-будівельного кооперативу «СВАРОЖИЧ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відмовити повністю.
Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У повному обсязі рішення складено 10.07.2026 року.

Суддя: С.О. Мальцев