Справа № 127/30030/25
Провадження № 1-кп/127/991/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2026 | м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження №12025020040000463 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, військовослужбовця, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, раніше судимого, а саме: 
- 11.12.2017 засуджений Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі;
- 15.05.2018 засуджений Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяці позбавлення волі;
- 06.06.2019 засуджений Немирівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі;
- 31.07.2026 засуджений Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.5 ст.407 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
Матрос ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді старшого водія 1 міномету мінометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повторно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
09.07.2025 ОСОБА_5 надала своєму знайомому ОСОБА_4 ключі від своєї житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , для того, щоб він мав можливість вигулювати її собаку на період перебування ОСОБА_5 у м. Чернігів Чернігівської області.
В подальшому, ОСОБА_4 09.07.2025 близько о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи у квартирі, належній ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , на стіні однієї з житлових кімнат помітив телевізор марки «SAMSUNG» моделі UE43TU7100. Після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме вказаним телевізором марки «SAMSUNG» моделі UE43TU7100, вартістю 9183, 00 грн., який належить ОСОБА_5 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно, перебуваючи в приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , заволодів телевізором марки «SAMSUNG» моделі UE43TU7100, та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій
 ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 9183,00 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Також повідомив, що шкодує про вчинене. 
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, попередньо повідомляла суд, що не бажає приймати участь в судовому засіданні та просить проводити судові засідання у її відсутність.
Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25 від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03 від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. 
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене в умовах воєнного стану.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.
Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінальних протиправних діянь, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини та щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів); особливості й обставини його вчинення; особу обвинуваченого (раніше неодноразово судимий, наразі засуджений до 5 років позбавлення волі та відбуває покарання, перебував на обліку в лікаря-психіатра з 25.10.2017 по 25.10.2018, до лікаря –психіатра станом на 29.08.2025 не звертався, має письмову згоду командира військової частини НОМЕР_2 на продовження проходження військової служби у даній військовій частині).
За вищевикладених обставин, враховуючи дані що характеризують особу обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію сторін щодо міри покарання, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого  ОСОБА_4 та його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті обвинувачення. 
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Судом встановлено, що 31.07.2026 року ОСОБА_4 засуджено вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч. 5 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
При цьому, ОСОБА_4 остаточне покарання слід визначити з урахуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України, та покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.07.2026, шляхом часткового складання покарань.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з дня проголошення вироку суду, тобто з 09 вересня 2026 року.
Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не обирався.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 вартість проведення товарознавчої експертизи №1610/25-21 від 16.07.2025 на загальну суму 1272 гривні 24 копійки, оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення. 
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 63, 65-67, 70, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.07.2026 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Зарахувати на підставі ч.4 ст.70 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 частину відбутого покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.07.2026.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня проголошення вироку суду, тобто з 09 вересня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 1610/25-21 від 16.07.2025 в сумі 1272 (однієї тисячі двохсот сімдесяти двох) грн 24 коп. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.07.2025 по справі № 127/21997/25 на речі вилучені в ході огляду місця події: тактичний піксельний рюкзак темно-жовтого кольору з надписом «КАРАСЬ», який упаковано до спеціального пакету НПУ QNY 0185269; товарний чек №11564 від 09.07.2025 повного Товариства «ЄВ.РО.ЛОМБАРД ЄВ.РО. ФІНАНСИ ЛТД і КОМПАНІЯ» та специфікацію до договору ломбардного кредиту та Договору закладу майна від 09.07.2025 №576251439 ID: 69716, які упаковано до спеціального пакету НПУ RIC 2131215 – скасувати. 
Речові докази у кримінальному провадженні №12025020040000463, а саме:
- тактичний піксельний рюкзак темно-жовтого кольору з надписом «КАРАСЬ», який упаковано до спеціального пакету НПУ QNY 0185269, відповідно до квитанції №1578 від 17.07.2025 – повернути власнику. 
- товарний чек №11564 від 09.07.2025 повного Товариства «ЄВ.РО.ЛОМБАРД ЄВ.РО. ФІНАНСИ ЛТД і КОМПАНІЯ» та специфікацію до договору ломбардного кредиту та Договору закладу майна від 09.07.2025 №576251439 ID: 69716, які упаковано до спеціального пакету НПУ RIC 2131215 – залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Суддя: