ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 344/19186/25 пров. № А/857/6918/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.
суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 січня 2026 року (ухвалене головуючим-суддею Бородовським С.О., в порядку ст. 299 КАС України у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 14 січня 2026 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП, відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №5975742 від 20.10.2025.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.01.2026 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а інспектором всупереч вимогам ст.ст.245, 280 КУпАП при її винесенні не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина. Також зазначає, що поліцейським в порушення вимог ст.283 КУпАП не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення та не вказано чи взагалі таке фіксування проводилось. Звертає увагу на те, що на долученій до матеріалів справи схемі не відображено поетапне обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Вовканич А.І. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 20.10.2025 інспектором 2 взводу 3 роти УПП в Закарпатській області, старшим лейтенантом Савчуром І.І. було винесено оспорювану постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
За змістом оспорюваної постанови, 20.10.2025 о 09 год 51 хв у с. Нижні Ворота, траса 717 км, позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41, чим порушив п.8.4 “в” Правил дорожнього руху (далі - ПДР) (порушення вимог заборонних знаків), відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом відеозапису, наданому відповідачем, автомобіль під управлінням позивача не здійснив зупинку перед знаком 3.41 ПДР. У свою чергу суд зазначив, що відеозапис, який був наданий суду позивачем, розпочинається після проїзду знаку 3.41, а відтак дійшов висновку, що позивач приховав від суду обставину проїзду ним знаку 3.41 та надав суду неправдиві пояснення про те, що він не вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало в проїзді місця встановлення знаку 3.41 ПДР без здійснення зупинки перед знаком.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту норм статей 251, 280 КУпАП, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, натомість вказує, що інспектором всупереч вимог ст.ст.245, 280 КУпАП при винесенні оспорюваної постанови, не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що згідно ч.1, 2, 3 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити : найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про : дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.1 ст.75 КАС України, достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 цього Кодексу передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 40 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження вини позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення у матеріалах справи міститься відеозапис, оглядом якого встановлено проїзд позивача без зупинки транспортного засобу перед знаком 3.41 ПДР.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що в оспорюваній постанові, зокрема, у п.7 не зазначено, що до постанови додаються докази відеофіксації правопорушення.
Як видно з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.3.41 ПДР відповідачем додано відео з камер зовнішнього спостереження посту поліції.
При цьому, за висновками Верховного Суду, сформованих у постановах від 13.02.2020 по справі №524/9716/16-а, від 05.03.2020 по справі №607/7987/17, нормами ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності у постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно вимог статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, поданий суду першої інстанції відеозапис є недопустимим доказом, оскільки оспорювана постанова не містить посилання на такий доказ.
Проте, суд першої інстанції не врахував вищенаведене та дійшов помилкового висновку про належність наданих доказів та правомірність оспорюваної постанови.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування. 
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу(особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 90, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 січня 2026 року по справі №344/19186/25 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задовольнити повністю.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5975742 від 20 жовтня 2025 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук