Справа № 598/267/26
провадження № 3/598/403/2026 

ПОСТАНОВА
іменем України

"09" липня 2026 р.  Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Щербата Г.Р., за участю адвоката Русина А.С., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.України, проживаючого АДРЕСА_1 , непрацюючого, 
за ст.124 КУпроАП,    
встановив:
06 лютого 2026 року поліцейським Управління патрульної поліції в Тернопільській області складений протокол про порушення ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 , який згідно змісту протоколу «06 лютого 2026 року о 20 год. 30 хвилин, на 169 кілометрі автодороги М-30, керуючи ТЗ марки «Шкода Суперб» днз НОМЕР_1 , не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес Спрінтер» днз НОМЕР_2 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.2.3б, п.12.1 ПДР.» 
Захисник ОСОБА_1 адвокат Русин А.С. в судовому засіданні заперечив щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та подав клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпроАП. При цьому захисник зазначив, що у фабулі протоколу працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 нібито “не дотримався безпечного інтервалу” та зазначив, що порушення ним п.2.3 “б” ПДР України – загальний обов`язок водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну та п. 12.1 ПДР України – обов`язок водія під час вибору безпечної швидкості враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу і стан транспортного засобу. Водночас питання дистанції та інтервалу врегульовані не п. 2.3 “б” і не п. 12.1 ПДР України, а окремим розділом 13 ПДР України “Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд”. Пункт 13.1 ПДР України встановлює обов`язок водія залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу та стану транспортного засобу дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Крім того, ПДР визначають безпечний інтервал, як відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої забезпечена безпека дорожнього руху. Таким чином, у протоколі наявна істотна юридична суперечність: фактично описується недотримання інтервалу, однак юридично не інкримінується порушення п. 13.1 ПДР України, який саме регулює інтервал. Суд не вправі самостійно виправляти цю помилку, змінювати юридичну кваліфікацію фактичних обставин, дописувати замість органу поліції інший пункт ПДР або фактично формувати нове адміністративне обвинувачення, інакше це означало б, що особу притягають до відповідальності не за те порушення, яке зазначено у протоколі, а за інше порушення, яке суд або орган поліції намагається встановити вже під час розгляду справи. Такий підхід порушує право особи на захист, оскільки ОСОБА_1 має захищатися від конкретного обвинувачення, викладеного у протоколі, а не від припущень чи подальших уточнень.
Згідно ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
У відповідності до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
При цьому, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна. 
При цьому склад правопорушення за ст.124 КУпАП передбачає наявність беззаперечного причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та настанням шкоди. Проте, з наявних матеріалів справи такого зв`язку не вбачається.
Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши заперечення адвоката Русина А.С., суддя вважає, що органом поліції не надано належних та допустимих доказів, що вказують на те, що ОСОБА_1 , який згідно змісту протоколу 06 лютого 2026 року о 20 год. 30 хвилин, керуючи ТЗ марки «Шкода Суперб» державний номерний знак НОМЕР_1 на 169 кілометрі автодороги М-30, не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, а тому за таких обставин провадження в даній справі підлягає закриттю. Надані до протоколу докази схема місця ДТП від 06.02.2026 року не доводять вину ОСОБА_1 у порушенні п.13.1 ПДР не дотримання безпечного інтервалу, порушення якого йому не інкримінується, та спростовуються доказами здобутими в ході належного оформлення та внесення змін до схеми ДТП від 06.02.2026 року та даними відеозапису.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, є належними та допустимими доказами, відображають загальну картину дорожньої обстановки, рух транспортних засобів та обставин ДТП, є взаємоузгодженими з даними викладеними після до оформлення, поясненнями водіїв – учасників ДТП. 
Суддя вивчивши матеріали справи, вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП, оскільки наведені недоліки оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення позбавляють суд можливості постановити по справі законне і обґрунтоване рішення на підставі таких доказів, допустимість яких не викликатиме жодних сумнівів, а суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.
Керуючись ст.ст.124, 247 п.1, 284 КУпроАП, суддя,
постановив:
Закрити провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпроАП. 
На дану постанову може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови. 

Суддя Збаразького
районного суд       Галина ЩЕРБАТА