ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/717/26
26 серпня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправним Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №192550011318 від 06.02.2026 про відмову в переведенні на інший вид пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 29.06.1990 по 29.01.2026 в органах державної податкової служби (Державної податкової адміністрації України, Міністерства доходів і зборів, Державної фіскальної служби, Держаної податкової служби України), з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії від 29.01.2026 № 129/5/19-00-10-31 та №128/5/19-00-10 31, виданих ГУ ДПС у Тернопільській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що має право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки відповідає передбаченим законодавством умовам для призначення такого виду пенсії та має необхідний стаж державної служби. На підтвердження свого права на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону позивачем до заяви від 30.01.2026 було подано документи, що підтверджують стаж державної служби та розмір заробітної плати, зокрема довідки про складові заробітної плати державного службовця. 
Разом з тим, за результатами розгляду заяви позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.02.2026 № 192550011318 йому відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з посиланням на невиконання вимог Закону України № 889-VIII. Позивач не погоджується із зазначеним рішенням, вважаючи, що висновок про відсутність у нього права на пенсію державного службовця не відповідає вимогам законодавства. 
На думку позивача, подані ним документи підтверджують наявність необхідних умов для переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому відмова у задоволенні його заяви порушує його право на належне пенсійне забезпечення. У зв`язку з цим позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.02.2026 № 192550011318 та зобов`язати відповідний орган Пенсійного фонду України вирішити питання щодо переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням поданих документів.
Ухвалою судді від 18.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
04.03.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що згідно частини 3 статті 21 Закону № 889 особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду. Підпунктом 17 пункту 3 статті 3 Закону № 889 визначено органи, на які поширюється дія Закону та посади, на які не поширюється дія Закону, зокрема: дія цього Закону, не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачене Законом. Представник відповідача зазначає, що згідно записів трудової книжки, позивачу, як працівнику податкової служби присвоювались спеціальні звання.
На обґрунтування своєї позиції представник відповідач зазначає, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування певного періоду роботи до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця. Водночас Законом України від 04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" було передбачено присвоєння службовим особам державних податкових інспекцій спеціальних звань. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, а також розміри надбавок за спеціальні звання затверджувалися Кабінетом Міністрів України. При цьому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р "Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців" посади працівників місцевих державних податкових адміністрацій було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців. Зазначене розпорядження втратило чинність 06.08.2016 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 465. Разом із тим, на думку представника відповідача, саме факт присвоєння особі спеціального звання виключає можливість зарахування відповідного періоду роботи в органах державної податкової служби до стажу державної служби, оскільки така особа проходила службу на посаді, за якою передбачалося присвоєння спеціального звання, а не рангу державного службовця. Представник відповідача наголошує, що робота на посадах в органах державної податкової служби може бути зарахована до стажу державної служби лише тим особам, яким спеціальні звання не присвоювалися. У зв`язку з цим періоди роботи в органах державної податкової служби, протягом яких особі було присвоєно спеціальне звання, не можуть враховуватися до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, необхідного для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позові та відзиві на позовну заяву, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.
Позивач 30.01.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.
До вказаної заяви нею додано також довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби № 129/5/19-00-10-31 від 29.01.2026 та довідку про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 128/5/19-00-10-31 від 29.01.2026.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом органу, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
За результатами розгляду поданої заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 06.02.2026 № 192550011318, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України станом після 01.05.2026. В основу такого рішення покладено висновок про те, що періоди роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби не можуть бути зараховані до стажу державної служби, оскільки під час проходження служби їй було присвоєно персональне звання "інспектор податкової служби". У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування зазначених періодів до стажу державної служби та, відповідно, для переведення позивача на пенсію за Законом № 889-VIII. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Щодо обчислення стажу державної служби, то пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Статтею 46 Закону № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Предметом спору у цій справі є оцінка обставин щодо: наявності у позивача стажу роботи на державній службі, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ; правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до записів у трудових книжках серії НОМЕР_1 від 30.08.1984 та серії НОМЕР_2 від 05.01.2015, трудова діяльність ОСОБА_1 в органах державної податкової служби, зокрема щодо прийняття Присяги державного службовця, присвоєння персональних та спеціальних звань, а також рангів державного службовця, підтверджується такими записами:
- з 30.08.1984 – працювала на посадах Бережанського, Бучанського, Гусятинського райфінвідділу;
- з 29.06.1990 – переведена в Державну податкову інспекцію Мінфіну УРСР;
- з 02.07.1990 – працювала на посадах ДПІ по Гусятинському районі;
- 15.11.1993 – присвоєно звання інспектора податкової служби ІІ рангу;
- 16.01.1995 – прийнято присягу державного службовця ;
- з 1996 року у зв`язку з неодноразовими реорганізаціями та структурними змінами органів державної податкової служби позивач послідовно переводилася на відповідні посади в ДПА у Гусятинському районі, ДПІ у Гусятинському районі, Теребовлянській МДПІ, Гусятинській МДПІ, Гусятинській ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області, Гусятинській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, Чортківській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, ГУ ДФС у Тернопільській області, ГУ ДПС у Тернопільській області та інших правонаступних органах.
- 28.04.2000 – присвоєно звання інспектора податкової служби І рангу;
- 01.06.2012 – присвоєно звання радника податкової служби ІІІ рангу;
- 01.07.2013 – присвоєно 12 ранг державного службовця;
- 01.07.2014 – присвоєно звання радника податкової та митної служби 5 рангу;
- 11.09.2019 – присвоєно 6 ранг державного службовця;
- 29.01.2026 – припинено держану службу та звільнено з виходом на пенсію.
Визначаючись щодо зарахування вказаних періодів роботи до стажу державної служби суд враховує таке.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а в подальшому з 12.08.2012 Податковий кодекс України.
Статті 1, 6 Закону №509-XII на момент прийняття позивача до органів державної податкової служби передбачали, що державна податкова служба в Україні створюється при Міністерстві фінансів України у складі Головної державної податкової інспекції України та державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах. Видатки на утримання державних податкових інспекцій визначаються Радою Міністрів Української РСР і фінансуються з республіканського бюджету.
У подальшому визначено, що посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята та шоста статті 15 цього Закону).
Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання і які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Крім того, за нормами пункту 342.4 статті 342 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної податкової служби є державними службовцями.
Стаття 1 Закону № 3723-XII визначала, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (частина друга статті 2 Закону № 3723-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VІІ. Абзацами першим-третім пункту 2 цього Порядку передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Таким чином, наведені положення законодавства, передбачали і передбачають зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби до стажу державного службовця. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 29.06.1990 по 29.01.2026 на посадах в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби.
Як зазначено вище, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, позивач, з огляду на перебуванні на службі в органах державної податкової служби на різних посадах з 29.06.1990 по 29.01.2026, станом на 01.05.2016 має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а відтак є всі підстави для переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
А тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.02.2026 № 192550011318 про відому у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати пенсійний орган зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 29.06.1990 по 29.01.2026 на посадах в органах державної податкової служби та призначити пенсію.
Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 30.01.2026, то саме з цієї дати необхідно її призначити.
Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.
Також позивач ставить вимогу про зобов`язання відповідача провести нарахування (перерахунок) її пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати.
Поряд із цим, суд зазначає, що у справі, яка розглядається спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачкою.
У свою чергу, вимоги позивачки зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії від 29.01.2026 № 129/5/19-00-10-31 та №128/5/19-00-10 31, виданих ГУ ДПС у Тернопільській області є передчасним, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного суду висловленою у постанові від 12.09.2023 у справі №560/8328/22.
При цьому, пенсійний орган спірним рішенням відмовив у призначенні позивачу пенсії за відсутності стажу і вказані довідки ним не досліджувались.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Оскільки позов задоволено частково, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір сплачений згідно платіжної інструкції від 12.02.2026 пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.02.2026 №192550011318 про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 29.06.1990 по 29.01.2026 на посадах в органах державної податкової служби.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 30.01.2026.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 532,48 грн (п`ятсот сорок дві грн 48 коп.) 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 26 серпня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження : вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ: 20987385); 
Головуючий суддя Баб`юк П.М.