Справа № 523/23692/25
Провадження №2/523/2841/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" вересня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Бокова О.М.,
за участі секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в м.Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Представник КП «Одесміськелектротранс» звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути з відповідача на користь КП «Одесміськелектротранс» грошові кошти у розмірі 30338,16 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що постановою Малиновського районного суду м. Одеса від 25.04.2024 року по справі № 521/4069/24 ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 07.03.2024 року о 08-50 год., керуючи трамваєм Tatra «Т-3», д/н НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Дальницька, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем «Renault Logan» д/н « НОМЕР_2 », який зупинився попереду. В результаті порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 13.1 ПДР України вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.09.2025 року по справі №916/2556/25 позовні вимоги власника пошкодженого автомобілю Дочірнього підприжмства «Савсервіс Карпати», буди задоволені та з КП «Одесміськелектротранс» стягнуто відшкодування завданого збитку в розмірі 50801,43 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Вищевказане рішення суду від 10.09.2025 року та наказ про примусове виконання судового рішення від 02.10.2025 року було виконане 09.10.2025 року та Дочірньому підприємству «Савсервіс Карпати» сплачено 53223,83 грн.
Отже, КП «Одесміськелектротранс» була нанесена пряма дійсна шкода на загальну суму 53223,83 грн. У зв`язку з проведеними 09.10.2025 року КП «Одесміськелектротранс» грошовими виплатами на користь Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати», викликаними наслідками винних дій працівника підприємства КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_1 під час виконання нею своїх трудових обов`язків, підприємство отримало право регресної вимоги до свого колишнього працівника у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, що у даному випадку складає 30338,16 грн., які і просить стягнути з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а також не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 04.08.2014 року була прийнята в експлуатаційне трамвайне депо № 1 касиром-квитковим, а в подальшому 21.10.2016 року була переведена на посаду водія трамваю 3-го класу експлуатаційного трамвайного депо № 1, що підтверджується наказами №341 від 01.08.2014 року та наказом №1134 від 19.10.2016 року.
Відповідно до п. 4.2 Посадової інструкції водія трамвая, затвердженої директором КП «ОМЕТ» 30.06.2023 року, яка визначає права і обов`язки водія трамвая, під час роботи на лінії водій зобов`язаний, зокрема, неухильно виконувати Правила дорожнього руху.
07.03.2024 року року о 08-50 год ОСОБА_1 , керуючи трамваєм Tatra «Т-3», д/н НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Дальницька, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем «Renault Logan» д/н « НОМЕР_2 », який зупинився попереду, що встановлено постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2024 року по справі № 521/4069/24. Вказаною постановою, яка ніким не оскаржувалася та набрала законної сили 06.05.2024 року, відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн на користь держави України. Окрім цього, з ОСОБА_1 на користь держави України стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Крім того, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.09.2025 року по справі №916/2556/25 позовні вимоги власника пошкодженого автомобілю Дочірнього підприжмства «Савсервіс Карпати», буди задоволені та з КП «Одесміськелектротранс» стягнуто відшкодування завданого збитку в розмірі 50801,43 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Зазначеним судовим рішенням встановлено, що діями працівника відповідача ОСОБА_1 було завдано шкоду майну позивача, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі вартості відновлювального ремонту в сумі 50801,43 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі або адміністративній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2025 року та наказу про примусове виконання судового рішення від 02.10.2025 року на рахунок Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати» 09.10.2025 року перераховано грошові кошти у розмірі 50801,43 грн та у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 2886 від 09.10.2025 року.
На підставі наказу від 01.07.2024 року за № 735 ОСОБА_1 , водія трамвая 1-го класу цеху експлуатації та збору виручки експлуатаційного трамвайного депо № 1, звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 11.07.2024 року.
Відповідно до довідки КП «Одесміськелектротранс» про середній заробіток, середньомісячний заробіток ОСОБА_1 складає 30338,16 грн.
Позивач, Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та здійснює такі види економічної діяльності, зокрема, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний).
Станом натепер між сторонами виник спір про стягнення частини майнової шкоди у виді середнього місячного заробітку відповідача. На момент розгляду справи відповідач не відшкодував позивачу майнову шкоду у згаданому розмірі.
У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з позивачем, а саме працювала в експлуатаційному трамвайному депо № 1 КП «Одесміськелектротранс» на посаді водія трамваю 1-го класу цеху експлуатації та збору виручки.
Відповідно до частин першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Як роз`яснено у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).
Стаття 130 КЗпП України містить загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівників.
Так, згідно з частинами першою-третьою зазначеної статті працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Отже, підставою настання матеріальної відповідальності працівника є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.
Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.
Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
З урахування викладеного, до категорії прямої дійсної шкоди, в даному випадку, належать витрати, спричинені відшкодуванням шкоди, яка заподіяна внаслідок ДТП.
Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.
Зі змісту частини другої статті 130 КЗпП України випливає, що матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.
Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.
Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.
У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду (ст. 136 КЗпП України).
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судовому розгляду підлягають, зокрема, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування).
Обставин, які б давали підстави для висновку про можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду у відповідності до положень ст. 134 КЗпП України відсутні.
Оскільки відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було завдано матеріальної шкоди, перебував у трудових відносинах з позивачем, однак не був працівником, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність, тому він несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про стягнення з відповідача на користь КП «Одесміськелектротранс» відшкодування матеріальної шкоди в межах середнього місячного заробітку у розмірі 30338,16 грн.
Також на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 3028 грн.
Керуючись ст. ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України, ст. ст. 130, 132 КЗпП, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 142, 206, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ 03328497, місцезнаходження за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, буд.1) матеріальну шкоду в розмірі 30338 (тридцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 16 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ 03328497, місцезнаходження за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, буд.1) судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 03.09.2026 року

Суддя          О.М.Боков