ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 липня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 399/34/26
провадження № 22-ц/4809/1520/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Дьомич Л. М.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Малофєєв Артем Іванович, на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області (суддя Шульженко В.В.) від 11.05.2026,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
20.01.2026 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Малофєєв Артем Іванович, звернулася до ОСОБА_2 з позовом про стягнення боргу за договором позики. 
В обґрунтування своєї вимоги позивачка зазначила, що 09.04.2021 вона та відповідач уклали договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу грошові кошти у розмірі 418 350,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило еквівалент 15 000,00 доларів США.
08.04.2025 сторони уклали договір про внесення змін до договору позики, відповідно до якого ОСОБА_2 письмово визнав наявність заборгованості у розмірі 15 000,00 доларів США та погодив новий порядок і строки її повернення, а саме:
?до 31.10.2025 – 5000,00 доларів США;
?до 30.11.2025 – 5000,00 доларів США;
?до 31.12.2025 – 5000,00 доларів США.
Оскільки відповідач жодного платежу не здійснив, позивачка просила позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі, еквівалентній 15 000,00 доларів США, у гривні за офіційним курсом Національного банку України на день фактичного виконання рішення суду, 3% річних у розмірі 1 067,10 грн, інфляційні втрати, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, з 01.01.2026 і до дня фактичного виконання рішення суду, а також судовий збір у розмірі 6 501,17 грн.
2.Короткий зміст судового рішення
11.05.2026 Онуфріївський районний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, якою зупинив провадження у справі № 399/34/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі № 553/820/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 09.04.2021 та договору про внесення змін до договору позики від 08.04.2025 неукладеними.
Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що заявлений у справі № 553/820/26 позов виник з тих самих правовідносин, що і у даній справі № 399/34/26, а результат розгляду вказаної справи матиме правове значення для розгляду цієї справи. Суд резюмував, що з огляду на принцип змагальності сторін, предмет та підстави позову у двох вказаних справах, зібрані у справі, яка перебуває на розгляді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому наявна об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 553/820/26, відтак суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Малофєєв Артем Іванович, подала апеляційну скаргу на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2026 про зупинення провадження у справі, просила скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянтка зазначила, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише у випадку об`єктивної неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, тобто вказана норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. 
В оскаржуваній ухвалі суд дійшов висновку про те, що зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. Однак суд не навів жодного мотиву, які саме обставини неможливо встановити в межах даної справи та чому такі обставини не можуть бути досліджені самим судом під час її розгляду. Матеріали справи містять письмові докази, зокрема, договір позики від 09.04.2021, договір про внесення змін від 08.04.2025, письмові пояснення сторін та інші документи, необхідні для встановлення обставин, на які посилаються учасники справи. 
Суд не врахував, що провадження у цій справі № 399/34/26 відкрито раніше, ніж у справі № 553/820/26.
Окрім того, апелянтка вважала за необхідне звернути увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, відповідно до якого, вимога про визнання правочину неукладеним сама по собі не є належним способом захисту права. Питання укладення договору, факту передачі коштів та існування зобов`язань підлягають встановленню судом під час вирішення спору про право. 
Оскільки суд першої інстанції не встановив наявність об`єктивної неможливості розгляду справи, не навів належних мотивів такого висновку та фактично переклав на інший суд вирішення обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, ОСОБА_1 просила суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду.
4.Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надійшов.
При цьому 25.06.2026 відповідач отримав копію ухвали апеляційного суду від 24.06.2026 про відкриття провадження у справі, в якій йому роз`яснено право надати до суду відзив на апеляційну скаргу, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету 25.06.2026 о 22:40:52 (том 2 а. с. 214).
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5.Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 14 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
6.Встановлені судом першої інстанції обставини:
ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про стягнення боргу за договором позики від 09.04.2021 та договором про внесення змін до договору позики від 08.04.2025, відповідно до якого позивачка передала відповідачу грошові кошти у розмірі 418 350,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило еквівалент 15 000,00 доларів США. Відповідач позику не повернув.
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області ухвалою від 26.01.2026 відкрив провадження у справі № 399/34/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. 
Окрім того, Подільський районний суд міста Полтави ухвалою від 31.03.2026 відкрив провадження у справі № 553/820/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, про визнання договору про внесення змін до договору позики від 09.04.2021 та від 08.04.2025 неукладеними.
11.05.2026 представник відповідача – адвокат Болгар Олена Ігорівна звернулася до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про зупинення провадження у справі № 399/34/26 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 553/820/26, оскільки судове рішення у справі № 553/820/26 може вплинути на рішення у справі № 399/34/26.
7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1. Норми права та їх джерела, практика їх застосування
Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, – до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, – до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).
8.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Апелянтка не погоджується з висновком суду першої інстанції про зупинення провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та зазначає, що суд першої інстанції не встановив об`єктивну неможливість розгляду цієї справи та не навів належних мотивів щодо вказаного.
Зупинення провадження у справі – припинення процесуальних дій у справі, яке здійснюється при наявності обставин, визначених ЦПК України, які перешкоджають розгляду справи.
Зупинення провадження у справі не повинно розглядатися як затягування строків розгляду справи і має застосовуватися виключно при наявності обставин, визначених законодавцем.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19, метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2025 у справі № 686/30960/23, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2024 у справі № 214/9415/21 тощо.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 8.11 постанови від 01.03.2024 у справі № 910/17614/20 сформулював висновок: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. 
У цій справі № 399/34/26, яка переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 09.04.2021 та договором про внесення змін до договору позики від 08.04.2025 та зазначила, що останній у визначений сторонами строк, а саме до 31.12.2025, позику у розмірі 418 350,00 грн, що на день укладення договору було еквівалентним 15 000,00 доларів США, не повернув.
27.02.2026 ОСОБА_2 звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області із відзивом на позовну заяву та зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 09.04.2021 та договору про внесення змін до договору позики від 08.04.2025 неукладеними. Також він подав до суду клопотанням про поновлення строку на вчинення таких процесуальних дій, але Онуфріївський районний суд Кіровоградської області ухвалою від 27.02.2026 відмовив у задоволенні клопотань про поновлення строку для подання відзиву, а також зустрічного позову й залишив їх без розгляду. 
Проте відповідач не позбавлений можливості висувати свої заперечення проти позову так, як відповідно до ухвали Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.01.2026 розгляд цієї справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. 
Натомість 06.03.2026 ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 09.04.2021 та договору про внесення змін до договору позики від 08.04.2025 неукладеними. В обґрунтування позову зазначив, що факт отримання ним грошових коштів від ОСОБА_1 не підтверджений, відповідно договір позики від 09.04.2021 не може вважатися укладеним.
Подільський районний суд м. Полтави ухвалою від 31.03.2026 відкрив провадження у справі № 553/820/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 09.04.2021 та договору про внесення змін до договору позики від 08.04.2025 неукладеними.
Отже, з підстави, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню за сукупності таких умов:
1) наявність двох справ, які розглядаються судами, та пов`язані між собою; 
2) відсутність у розпорядженні суду, який розглядає справу, що зупиняється, доказів, які дозволяли б встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та мають значення для справи, зокрема фактів, що матимуть преюдиційне значення; 
3) такі обставини (факти) можуть бути встановлені в іншій пов`язаній справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
4) відсутність в іншій справі, до вирішення якої зупиняється провадження, судового рішення, яке набрало законної сили.
Тобто саме по собі існування двох окремих справ, які мають матеріально-правовий зв`язок, не є безумовною підставою для зупинення провадження в одній із них, якщо зібрані у такій справі докази дають можливість суду самостійно з`ясувати обставини, які мають значення для справи, й ухвалити рішення. Отже, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише тоді, коли подальший її розгляд є неможливий (неможливо вчинити будь-які процесуальні дії та/або ухвалити рішення) до вирішення іншої справи.
Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі № 399/34/26, зазначив, що заявлений відповідачем позов у справі № 553/820/26 стосується тих самих правовідносин, що і позов у справі № 399/34/26. Суд вказав, що зібрані у даній справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому дійшов висновку, що наявна об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у справі № 553/820/26, тому і зупинив провадження у справі № 399/34/26.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У справі № 399/34/26 підставою позову є невиконання зобов`язань за договором позики, а у справі № 553/820/26 – визнання цього ж договору неукладеним.
При цьому факту укладення договору, або його виконання може бути спростований під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним. Отже, відповідні обставини, якщо щодо них є спір, підлягають встановленню у змагальному процесі під час розгляду справи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.03.2026 у справі № 759/13369/23 тощо.
Таким чином, факт неукладення договору позики від 09.04.2021 та договору про внесення змін до договору позики від 08.04.2025 може бути встановлений під час розгляду справи № 399/34/26, оскільки суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за вказаним договором, має встановити обставини виникнення боргових зобов`язань та чи взагалі підтверджується їх наявність доказами, що містяться у матеріалах справи.
Дійшовши протилежного висновку, суд першої інстанції послався на те, що зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Однак суд не зазначив конкретні обставини, які він не може встановити у цій справі, а також докази, які сторони не надали для встановлення обставин, що входять до предмета доказування.
Таким чином, враховуючи відсутність належного обґрунтування оскаржуваної ухвали місцевого суду в частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 533/820/26, що розглядається в порядку цивільного судочинства, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність зупинення провадження у справі. Необгрунтоване зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.
Відповідно оскаржувана ухвала є передчасною та підлягає скасуванню з подальшим направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянтки стосовно не встановлення місцевим судом наявності об`єктивної неможливості розгляду даної справи та нен аведення належних мотивів щодо вказаного.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими й підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Малофєєв Артем Іванович, задовольнити.
Ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2026 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л. М. Дьомич 

С. М. Єгорова