Справа № 740/1656/26 
Провадження № 2/740/1607/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року       м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
У квітні 2026 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 23.07.2025-100002651 від 23.07.2025 у розмірі 63 720,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23.07.2025-100002651, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 18 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу кредиту від 23.07.2025, на строк, вказаний у заявці про видачу кредиту. Відповідно до умов договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Так, умовами договору передбачено, що строк, на який надається кредит, - 184 дні, дата повернення кредиту – 22.01.2026. Процента ставка – фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Також передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, - 20 % від суми кредиту, що становить 3600,00 грн. Згідно з п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності; спосіб надання кредиту – перерахування на рахунок споживача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Крім цього, умовами договору передбачено сплату неустойки за несвоєчасне повернення позичальником обумовленої суми кредиту та несплати нарахованих процентів та/або комісії.
Позивач виконав належним чином свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі. Однак відповідач порушив свої зобов`язання за договором щодо повернення суми кредиту в передбачений договором строк та сплату процентів за користування кредитними коштами, а також комісії за видачу кредиту, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 63 720,00 грн, з яких: тіло кредиту – 18 000,00 грн, проценти – 33 120,00 грн, комісія за видачу кредиту – 3600,00 грн, неустойка – 9000,00 грн.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 11 травня 2026 року 09:00 год.
У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення кредитного договору саме відповідачем, не підтвердив належним чином використання ним одноразового ідентифікатора та факту підписання електронного договору, а також не надав належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Зокрема, відсутні документи, які б підтверджували зарахування 18 000,00 грн на банківський рахунок відповідача. Надані позивачем документи не підтверджують належної ідентифікації позичальника, не містять достатніх доказів належності банківської картки відповідачу та фактичного перерахування коштів саме йому, а тому позовні вимоги є недоведеними. З огляду на недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, відповідач вважає, що правові підстави для стягнення заборгованості відсутні. 
У відповіді на відзив представник позивача просив задовольнити позов, розглянути справу без його участі та пояснив, що між сторонами було укладено в електронній формі кредитний договір, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Так, укладений між сторонами договір містить інформацію, що ідентифікує позичальника, а саме його особисті персональні дані: паспорт, ідентифікаційний код. Відповідач не надав жодних доказів того, що указаний у договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не йому, тоді як алгоритм дій відповідача щодо укладення договору виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти. Крім цього, позивач перерахував кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу, а тому порядок здійснення платіжної операції відбувся за допомогою інформаційного обміну електронними повідомленнями між програмно-технічними комплексами позивача та надавачем послуг еквайрингу, а в свою чергу відповідні повідомлення не є платіжними інструкціями в розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Позивач надав доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції відповідно до вказаного закону, а тому є належним і допустимим доказом видачі коштів відповідачу. У свою чергу відповідач не надав суду виписку за рахунком, який він указав у договорі як номер особистого платіжного засобу. 
Представник відповідача – адвокат Приходько С. О. подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його та відповідача, та відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що 23.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23.07.2025-100002651 шляхом підписання паспорту споживчого кредиту, пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки кредитного договору № 23.07.2025-100002651 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 23.07.2025-100002651 (кредитної лінії), які підписані позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е691.
Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору кредитодавець (ТОВ «Споживчий центр») зобов`язався надати позичальнику ( ОСОБА_1 ) кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію, встановлені договором.
Так, у заявці кредитного договору № 23.07.2025-100002651 (кредитної лінії) передбачено, що електронний кредитний договір, частиною якого є заявка, укладається в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і ця заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 23.07.2025. 
Умовами договору передбачено, зокрема, сума кредиту – 18 000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 184 дні з дати його надання; дата повернення кредиту – 22.01.2026 (п. 2, 3, 4 заявки). 
Зокрема, у п. 4.1 пропозиції передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності; спосіб надання кредиту – перерахування на рахунок споживача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Такі самі реквізити (№ НОМЕР_1 ) належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за договором зазначені і в заявці та відповіді.
Також передбачено продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту (п. 5 заявки). 
Зокрема, процента ставка – фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит (п. 6 заявки). 
Крім цього, передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, - 20 % від суми кредиту, що становить 3600,00 грн (п. 7 заявки). 
ТОВ "Споживчий центр" надало позичальнику грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27.03.2026 № 1-2703, згідно з яким 23.07.2025 о 19:49:47 год. грошові кошти в сумі 18 000,00 грн перераховані на карту № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі іPay.ua – 811762248, призначення платежу – видача за договором кредиту № 23.07.2025-100002651 (а. с. 32).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 23.07.2025-100002651 від 23.07.2025 станом на 25.03.2026 заборгованість становить 63 720,00 грн, з яких: основний борг – 18 000,00 грн, залишок процентів – 33 120,00 грн, залишок комісії – 3600,00 грн, залишок штрафів (неустойка) – 9000,00 грн.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних відомостей особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Подібна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020, проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником. Зокрема, як зазначив Верховний Суд, без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Також суд вважає встановленим факт видачі позивачем відповідачу суми кредиту в передбачений договором спосіб, а саме шляхом зарахування на платіжну карку. Вищевказані обставини не спростовані відповідачем жодними доказами, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Так, установлено, що вищевказаний кредитний договір підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, а укладення договору без введення позичальником особистих даних, паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, яка вказана ним, є неможливим. Відтак, ідентифікація позичальника – відповідача на вебсайті товариства здійснена відповідно до вимог чинного законодавства. За нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором, це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим.
Укладаючи вищевказаний кредитний договір, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами.
На підставі наявних у справі доказів судом установлено, що відповідач порушив узяті за договором зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту, процентів за користування кредитними коштами, та комісії за видачу кредиту, що призвело до утворення заборгованості, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки слід зазначити таке.
Згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 9000,00 грн у розумінні п. 6 Розділу IV Прикінцеві та Перехідні положення ЗУ "Про споживче кредитування", п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, задоволенню не підлягають, оскільки мають бути списані кредитодавцем.
З урахуванням вищевказаного суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача неустойки в розмірі 9000,00 грн.
Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 54 720,00 грн, з яких: тіло кредиту – 18 000,00 грн, проценти – 33 120,00 грн, комісія за видачу кредиту – 3600,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (86 %) у розмірі 2290,00 грн.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 223, 263 - 265, 274 - 279 ЦПК України, -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833; вул. Саксаганського, 133 А, м. Київ) заборгованість у загальному розмірі 54 720 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять) гривень.
У задоволенні позову в іншій частині вимог - відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833; вул. Саксаганського, 133 А, м. Київ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2290 (дві тисячі двісті дев`яносто) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко