Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/4152/26
Номер провадження2/711/2579/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
23 квітня 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», в інтересах якого діє представник за довіреністю Сахарова Ольга Ігорівна, звернулося до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 050,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу та витрати на сплату судового збору (вхідний №17495, а.с.1-8).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 04.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №341803589 (далі – Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису: MNV3J5H5. 
Зокрема, відповідач, перед укладенням Кредитного договору, з метою отримання кредиту, самостійно за допомогою мережі інтернет: 1) перейшов на офіційний сайт первісного кредитора - www.moneyveo.ua; 2) зареєструвався на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника; 3) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів в кредит (далі - Заявка), в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання; 4) пройшов належну перевірку (верифікацію); 5) ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору; 6) отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору; 6) надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора щодо укладання кредитного договору (підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором). 
З огляду на викладене позивач робить висновок, що саме відповідач ініціював укладення Кредитного договору, оформивши Заявку на сайті первинного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора, за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, Кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Також позивач у позові зазначає, що одночасно з підписанням Кредитного договору, первісний кредитор відправив на електронну адресу, вказану відповідачем у Заявці, електронного листа з повідомленням про успішне підписання Кредитного договору та вкладеним у нього примірником електронного кредитного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. 
Отже, як підсумовує позивач, у Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
Також позивач у мотивувальній частині позову зазначає, що умови Кредитного договору первісний кредитор виконав, перерахувавши відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, надалі збільшивши суму кредиту до 8950 грн. 
Таким чином позивач стверджує, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені до позовної заяви.
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, то представник позивача у позові зазначає, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження строку його дії.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №146 від 10.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 20 346,40 грн.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору. 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 31050,60 грн.
11.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №11/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників б/н від 14.07.2025 до договору факторингу №11/07/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 31 050,60 грн.
Щодо розміру суми боргу за Кредитним договором, то представник у позові зазначає наступне.
При укладенні Кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі у відповідача для укладення такого електронного кредитного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
У період відступлення права грошової вимоги між кредиторами до відповідача, розмір суми боргу за Кредитним договором на момент чергового відступлення права вимоги зазначався у реєстрах прав вимог (реєстрі боржників).
Також позивач у позові зазначає, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ ФК «Ейс» не здійснювали жодних нарахувань за Кредитним договором.
Ураховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 становить 31 050,60 грн, що складається з: 8 950,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22 100,60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
З огляду на викладене ТОВ «ФК «Ейс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 у розмірі 31 050,60 грн, а також витрати на сплату судового збору і на професійну правничу допомогу адвоката.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 09 год 30 хв 13 липня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.120-122). 
20 травня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Каленським О.І. до суду поданий відзив на позовну заяву (вхідний №21700/26, а.с.124-130), у прохальній частині якого представник відповідача просить суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову. 
Заперечення проти позовних вимог представник відповідача обґрунтовує тим, що на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 341803589 від 04.06.2021 позивач посилається на наступний ланцюг договорів факторингу: між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» - на договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (реєстр прав вимоги № 146 від 10.08.2021); між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» - на договір факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023; між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» - на договір факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025. Проте, з аналізу цих договорів вбачається, що перший договір факторингу № 28/1118- 01 укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору з відповідачем (04.06.2021). Між тим, договір факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору, а отже за загальним правилом не може породжувати реальної передачі вимоги до моменту виникнення самої вимоги. При цьому будь-яких належних та достатніх доказів того, що перехід права вимоги за кредитним договором № 341803589 від 04.06.2021 відбувся на виконання п. 1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 саме як майбутньої грошової вимоги, на переконання представника відповідача, позивачем суду не надано (відсутні докази індивідуалізації майбутньої вимоги саме до відповідача). У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на те, що реєстр прав вимоги № 146 подано не у повному обсязі, а у вигляді «витягу», у якому, як прямо зазначено в позовній заяві, «інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів». Такий «витяг» не є ані оригіналом, ані належно засвідченою копією реєстру прав вимоги.
Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що в договорі факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не зазначена ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги саме за кредитним договором, що укладений з відповідачем. Крім того в самому договорі факторингу та додаткових угодах до нього не зазначений розмір вимоги до відповідача, яка відступається. Також у матеріалах справи відсутні належні докази здійснення повної оплати фактором за договором факторингу. Подані позивачем «Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження» і платіжні інструкції не містять прямого посилання на конкретний кредитний договір з відповідачем та конкретну суму, що сплачується за відступлення саме цієї вимоги.
Підсумовуючи викладене, представник відповідача в мотивувальній частині відзиву констатує, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 341803589 від 04.06.2021 на жодному з етапів ланцюга: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», що є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Також представник відповідача, заперечуючи правомірність нарахування відсотків за користування відповідачем кредитним коштами, зазначає у відзиві про те, що з аналізу розрахунку заборгованості первісного кредитора та розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що кредитний договір № 341803589 укладено 04.06.2021 строком на 30 днів, тобто строк кредитування сплинув 04.07.2021. Між тим, проценти за договірними ставками нараховувалися безперервно з 04.06.2021 по 01.10.2021: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховувало їх до 10.08.2021 (дата відступлення права вимоги ТОВ «Таліон Плюс»), а ТОВ «Таліон Плюс» — з 10.08.2021 по 01.10.2021, тобто продовжувало щоденне нарахування процентів за договірними ставками за межами строку кредитування. 
У зв`язку з цим, представник відповідача констатує, що за період з 05.07.2021 до 01.10.2021 (89 днів) проценти нараховані безпідставно, тобто за межами визначеного договором строку кредитування. У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на те, що до позивача право вимоги перейшло лише 11.07.2025, тобто майже через 4 роки після припинення нарахування процентів, що, на переконання сторони відповідача, додатково спростовує існування у позивача права на стягнення процентів у заявленому обсязі. 
Підсумовуючи викладене, представник відповідача констатує, що заявлена до стягнення сума процентів у розмірі 22 100,60 грн нарахована за межами строку дії кредитного договору та всупереч його умовам та обов`язковій судовій практиці Верховного Суду, а отже не підлягає стягненню в зазначеному обсязі, оскільки будь-які нарахування процентів за договірною ставкою після спливу строку кредитування є неправомірними.
Крім того представник відповідача, обґрунтовуючи заперечення проти задоволення позову, у відзиві зазначає про те, що процентна ставка, визначена умовами кредитного договору, є неспіврозмірною, оскільки мікрокредити ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» оформлюються з процентними ставками, які перевищують облікову ставку Національного банку України в десятки та сотні разів і досягають семисот-тисячі і більше відсотків річних (близько 2,0–2,5% на день, що еквівалентно 730–910% річних і більше).
Також представник відповідача у відзиві зазначає про те, що позивачем не надано доказів належного письмового повідомлення відповідача про жодне з трьох послідовних відступлень права вимоги за кредитним договором № 341803589 від 04.06.2021. Відсутні, зокрема, поштові реєстри, копії електронних листів, скріншоти з особистого кабінету позичальника, що підтверджували б факт повідомлення.
І на сам кінець, представник відповідача у відзиві зазначає про те, що позивач у позовній заяві посилається на те, що первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у сумі 6 000,00 грн, а надалі збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 8 950,00 грн. Між тим, позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували: юридичний механізм такого «збільшення» кредиту (укладення додаткової угоди, новація, пролонгація тощо); наявність окремого електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором на «збільшенні»; узгодження між первісним кредитором та відповідачем нових індивідуальних умов кредитування, нової процентної ставки та нового строку повернення збільшеної суми; виконання первісним кредитором обов`язку повторно надати відповідачу паспорт споживчого кредиту з оновленими істотними умовами на збільшену суму як цього вимагає Закон України «Про споживче кредитування»; докази фактичного перерахування кожного «збільшення» на банківський рахунок саме відповідача.
20 травня 2026 року представником позивача Сахаровою О.І. до суду подана відповідь на відзив, згідно прохальної частини якої цей учасник справи просить суд прийняти та врахувати означену відповідь на відзив, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі (вхідний №21770, а.с.146-155).
Обґрунтовуючи відповідь на відзив, представник позивача зазначає про те, що право вимоги перейшло від клієнта (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») до фактора (ТОВ «Таліон Плюс») в день підписання сторонами реєстру прав вимог згідно форми, встановленої у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ “Таліон Плюс” 10.08.2021, тобто після укладання кредитного договору № 341803589 від 04.06.2021. Означені фактичні обставини справи, на переконання представника позивача, спростовують заперечення представника відповідача щодо задоволення позовних вимог, які викладені у відзиві на позовну заяву.
У цьому контексті представник позивача звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25, що ухвалена в аналогічній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яким було узагальнено судову практику та зроблено висновок щодо правомірності переходу права вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-0128 від 28.11.2018, що укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Щодо твердження представника відповідача про те, що однією з підстав для відмови в задоволенні позову є не направлення факторами документів про відступлення права вимоги за кредитним договором № 341803589 від 04.06.2021 на адресу відповідача, то представник позивача у відповіді на відзив зазначає про те, що, зокрема позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику щодо врегулювання спору в досудовому порядку.
У цьому контексті представник позивача, аналізуючи положення ЦК України та висновки Верховного Суду щодо практики їх застосування, робить висновок, що факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення відповідача від виконання кредитного зобов`язання.
Також представник позивача у відповіді на відзив зазначає про те, що помилковим є твердження представника відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, про те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування, адже первісний кредитодавець надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн 00 коп строком на 30 днів. Оскільки відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту у встановлений кредитним договором строк не виконав, тому позивач в праві вимагати від відповідача повернення отриманих за кредитним договором коштів, а також процентів за неправомірне користування такими коштами, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
У цьому контексті, представник відповідача у відповіді на відзив, аналізуючи положення Кредитного договору, робить висновок, що нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого Кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення відповідачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Заперечуючи проти задоволення прохання представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу адвоката, представник позивача у відповіді на відзив зазначає про те, що вартість виконаних представником відповідача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.
Підсумовуючи викладене, представник позивача констатує, що стягнення правничої допомоги з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у розмірі 5000,00 грн, є необґрунтованими та завищені відносно складності справи.
Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника за довіреністю Сахарової О.І. в підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 23.05.2026 (а.с.163 зворот, 164 зворот). Водночас, представник позивача Сахарова О.І., у п.4 прохальної частини позовної заяви, виявила волю на розгляд справи у відсутність представника позивача, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.7 зворот).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 13 липня 2026 року о 09 год 30 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав. 
З матеріалів цивільної справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання з огляду на таке.
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 має зареєстрований кабінет у підсистемі «Електронний суд» у зв`язку з чим судова повістка про виклик направлялася судом в електронній формі саме до електронного кабінету відповідача ОСОБА_1 та отримана ним 23 травня 2026 року о 05 год 44 хв 37 сек (а.с.165 зворот).
Пунктом 2 ч.8 ст.128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
З огляду на те, що саме 23 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд», тому суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату (13 липня 2026 року), час (09 год 30 хв) і місце (м. Черкаси, вул. Гоголя, 316, 3-й поверх) судового засідання.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення розгляду справи.
Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки позивач, представник позивача та відповідач, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подали, не повідомили про причини не прибуття, тому суд, керуючись ч.1 ст.223 ЦПК України, вирішив проводити розгляд справи №711/4152/26 без участі сторін та їх представників.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, а також процесуальну позицію представника відповідача, що викладена письмово, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у редакції, чинні на день укладення Кредитного договору, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у редакції, чинні на день укладення Кредитного договору, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі – Закон №675) у редакції, чинні на день укладення Кредитного договору, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675 у редакції, чинні на день укладення Кредитного договору).
Статтею 12 Закону №675 у редакції, чинні на день укладення Кредитного договору, визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» у редакції, чинні на день укладення Кредитного договору).
Судом встановлено, що 04 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №341803589 (далі - Договір), який підписаний ОСОБА_1 як позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV3J5H5 04.06.2021 о 18 год 06 хв 29 сек (а.с. 14 - 16).
Відповідно до п.1.1 Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн 00 коп (двадцять дві тисячі грн нуль коп) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п.1.2 Договору, сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Відповідно до п.1.3 Договору, кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 6000 грн 00 коп одразу після укладення Договору.
Позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання (п.1.4 Договору).
Пунктами 1.7 та 1.8 Договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – «Дисконтний період»). У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. 
Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно п 1.9 та 1.9.1-1.9.3 Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 226,30 процентів річних, що становить 0,62 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. 
За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 456,18 процентів річних, що становить 1,25 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.
У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. 
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
Пунктами 1.12, 1.12.1 та 1.12.2 Договору передбачено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (п1.13 Договору).
Також п.1.14, 1.14.1 та 1.14.2 Договору передбачено, що враховуючи, що на момент укладення Договору не можливо визначити модель поведінки позичальника, щодо отримання додаткових траншів за Договором в рамках кредитного ліміту та щодо повернення кредитних коштів по кредитній лінії, загальні витрати за кредитом /орієнтовна загальна вартість кредиту / реальна річна процентна ставка розраховані для умовного характеру використання коштів в рамках кредитного ліміту, а також всі припущення, використані для обчислення цих значень наведено в Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього Договору. Сторони погодили, що у зв`язку з наданням кредиту у формі кредитної лінії та на підставі п. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" графік платежів по Договору не надається. Припущення використані при розрахунку орієнтовної реальної процентної ставки, ґрунтуються на середніх арифметичних значеннях розміру процентної ставки для клієнтів продукту "Смарт" в минулих звітних періодах.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 1.3. Договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою, складає 7116 грн 00 коп та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1116 грн 00 коп та суму кредиту у розмірі 6000 грн 00 коп. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 696,83 % річних, при цьому загальна вартість першого траншу за кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 118,60 % від суми першого траншу.
У разі настання передбаченої п. 1.9.3. Договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений в п.1.2. Договору строк, у розмірі що розрахований за базовою процентною ставкою - орієнтовна загальна вартість кредиту складе 9060 грн 00 коп. (дев`ять тисяч шістдесят грн нуль коп) та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3060 грн 00 коп та суму кредиту у розмірі 6000 грн. 00 коп.
Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п.4.3 Договору).
Згідно п.4.4 Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
У паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №341803589 від 04.06.2021 зазначені умови кредитування, які надаються ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з урахуванням побажань споживача ОСОБА_1 (а.с.13).
Відповідно до заявки на отримання грошових коштів в кредит від 04 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 , для отримання кредитних коштів, надав ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» номер картки НОМЕР_1 (а.с.24).
Відповідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», заявка на кредит подана ОСОБА_1 04.06.2021 о 18 год 03 хв; акцепт оферти позичальником, підписання договору одноразовим ідентифікатором: MNV3J5H5, було виконано позичальником 04.06.2021 о 18 год 06 хв 29 сек, а сума кредиту перерахована позичальнику 04.06.2021 о 18 год 06 хв 42 сек (а.с.31).
Згідно платіжного доручення № 146c4bf3-925b-40a1-b22b-3666e13eafce від 04 червня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 6000 гривень 00 копійок згідно договору №341803589 від 04 червня 2021 року (а.с.34).
Із платіжного доручення № a87c49de-d5ad-4b79-9368-e69a633acd46 від 13 червня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1000 гривень 00 копійок згідно договору №341803589 від 04 червня 2021 року (а.с.34 зворот).
Згідно платіжного доручення № 12dd56d2-3852-43f3-bb36-6f593a1c11ff від 19 червня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 800 гривень 00 копійок згідно договору №341803589 від 04 червня 2021 року (а.с.35).
Із платіжного доручення № 4dae955b-67e0-4c62-9e10-4659e6aa2195 від 23 червня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 600 гривень 00 копійок згідно договору №341803589 від 04 червня 2021 року (а.с.35 зворот).
Згідно платіжного доручення № 5bbd28b4-9c64-4d77-b244-5bf2ef5deefc від 29 червня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 550 гривень 00 копійок згідно договору №341803589 від 04 червня 2021 року (а.с.36 зворот).
Також з довідки АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260601 від 08.06.2026, що направлена до суду на виконання ухвали від 01.05.2026, суд встановив, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), означеною банківською установою було емітовано платіжні картки № НОМЕР_4 та № 5363542014209234; водночас із руху коштів по картці, що долучені АТ КБ «Приватбанк» до довідки №20.1.0.0.0/7-260601 від 08.06.2026, суд встановив, що саме 04, 13, 19, 23 та 29 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 отримав зарахування на банківські картки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 грошових коштів у сумі відповідно 6000 грн, 1000 грн, 800 грн, 600 грн та 550 грн, що відповідає сумі кредиту, що отриманий відповідачем згідно умов Договору (а.с.172-175).
Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним Договором, здійснивши переказ кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 на його карткові рахунки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , що відкриті в АТ КБ «Приватбанк».
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором, який складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 04 червня 2021 року до 10 серпня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором, станом на 10.08.2021, мав заборгованість у загальній сумі 20 346 гривень 40 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - заборгованість по тілу кредиту, та 11 396 гривень 40 копійок - заборгованість по відсоткам. Водночас з означеного засобу доказування суд встановив, що відповідач не здійснював погашення будь-яких складових заборгованості за Договором (тіла кредиту та відсотків) (а.с.83-84).
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01 (далі – Договір факторингу, а.с.46-49).
Відповідно до п.2.1 Договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.51 зворот).
Відповідно до п.1 вказаної Додаткової угоди, сторони дійшли згоди викласти п.8.2 договору в наступній редакції: «8.2. Строк дії цього договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором».
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.52-56).
Відповідно до п.2.1 вказаної Додаткової угоди, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п.4.1 зазначеної Додаткової угоди, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 
31 грудня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.57).
Згідно п.1 вказаної Додаткової угоди, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.
31 грудня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №31 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.57 зворот).
Згідно п.1 вказаної Додаткової угоди, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно.
31 грудня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №32 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.58).
Згідно п.1 вказаної Додаткової угоди, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року включно.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №146 від 10 серпня 2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 у загальній сумі 20 346 гривень 40 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 11 396 гривень 40 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.59-60).
Із акту звірки взаємних розрахунків, станом на 31.12.2021, зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги №146 від 10.08.2021 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що складений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», суд встановив, що 10.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховано суму фінансування за відступлення прав вимоги за реєстром прав вимоги №146 у сумі 9 652 621,58 грн, які сплачені ТОВ «Таліон Плюс» 13.08.2021. У зв`язку з цим, сторони підтверджують, що станом на 31.12.2021 фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за реєстром прав вимоги №146 від 10.08.2021 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.61). 
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу №30/1023-01 (а.с.62-64).
Пунктом 2.1 вказаного Договору факторингу обумовлено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.4.1 зазначеного Договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021, що складений ТОВ «Таліон Плюс» за період з 11.08.2021 до 01.10.2024, ТОВ «Таліон Плюс» нарахувало, у період часу з 11.08.2021 до 01.10.2021, проценти, внаслідок чого відповідач ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 30 жовтня 2023 року, мав заборгованість у загальній сумі 31 050 гривень 60 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 22 100 гривень 60 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.85).
Згідно Реєстру прав вимоги №1 від 30 жовтня 2023 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 у загальній сумі 31 050 гривень 60 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 22 100 гривень 60 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.67-68).
Факт оплати ТОВ «ФК «Онлайн Фіінанс» грошових коштів у сумі 3 139 070,13 грн ТОВ «Таліон Плюс» за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 та договору факторингу №20/1023-01 від 30.10.2023 судом встановлено на підставі платіжної інструкції в національній валюті №4939 від 31.10.2023 (а.с.69). 
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) укладено договір факторингу №11/07/25-Е (а.с.70-73).
Відповідно до п.1.1 вказаного договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.1.2 зазначеного договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
14 липня 2025 року між фактором ТОВ «ФК «Ейс» та клієнтом ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передач реєстру боржників за договором факторингу №11/07/25-Е від 11 липня 2025 року (а.с.78).
Також із платіжних інструкцій №360 від 24.09.2025, №357 від 19.09.2025, №358 від 19.09.2025, №355 від 18.09.2025, №356 від 19.09.2025, №317 від 12.08.2025 та №344 від 04.09.2025 суд встановив, що фактором ТОВ «ФК «Ейс» сплачено клієнту ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошові кошти в загальній сумі 5 677 850,8 грн з метою належного виконання умов договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 (а.с.79-82).
Відповідно до Реєстру боржників від 14 липня 2025 року до договору факторингу №11/07/25-Е, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 у загальній сумі 31 050 гривень 60 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 22 100 гривень 60 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.76-77).
Як вбачається з виписки по особовому рахунку за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021, яка складена представником ТОВ «ФК «Ейс» станом на 26 грудня 2025 року, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» за вищевказаним договором в сумі 31 050 гривень 60 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 22 100 гривень 60 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.86).
Доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021як позивачу, так і попереднім кредитодавцям, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач не надав суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 в сумі 8950 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання його умов, зокрема повернення або первинному кредитодавцю, або правонаступникам останнього у спірних правовідносинах основної суми боргу у строки, передбачені цим правочином. 
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту згідно умов кредитного договору №341803589 від 04.06.2021 як первинному кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і його правонаступникам у спірних правовідносинах: ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу згідно умов означеного кредитного договору в сумі 8950 гривень 00 копійок підлягає до задоволення.
Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо безпідставності «збільшення» суми кредиту з 6000 грн до 8950 грн, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.128), з огляду на таке.
Відповідно до п.1.1 Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн 00 коп (двадцять дві тисячі грн нуль коп) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п.1.2 Договору, сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Відповідно до п.1.3 Договору, кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 6000 грн 00 коп одразу після укладення Договору.
Позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання (п.1.4 Договору).
Пунктами 1.7 та 1.8 Договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – «Дисконтний період»). У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. 
Аналіз означених умов Договору у своїй сукупності дає підстави для висновку, що сторони Договору обумовили наступні умови: 1) типом кредиту є кредитна лінія в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн 00 коп; 2) 22000 грн 00 коп – це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника; 3) розмір першого траншу за Договором складає 6000 грн; 4) дисконтний період сторонами договору обумовлений у межах 30-денного строку від дати отримання кредиту позичальником; 5) протягом дисконтного періоду дії Договору, позичальник може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи перший транш згідно умов Договору був перерахований первинним кредитодавцем та отриманий позичальником 04 червня 2026 року (а.с.34) у зв`язку з чим дисконтний період, тобто період протягом якого позичальник має право ініціювати отримання наступних траншів за Договором у межах кредитного ліміту, закінчився 03 липня 2021 року. Також судом встановлено, що 13.06.2021, 19.06.2021, 23.06.2021 та 29.06.2021 позичальнику ОСОБА_1 первинним кредитодавцем було перераховано окремими траншами грошові кошти в сумі відповідно 1000 грн, 800 грн, 600 грн та 550 грн, тобто сукупно в сумі 2950 грн. Такими чином, суд встановив, що означені транші були перераховані первинним кредитодавцем позичальнику у межах дисконтного періоду, строк якого сторонами Договору обумовлений у п.1.7 означеного правочину.
Водночас, з аналізу п.1.4 Договору судом встановлено, що збільшення суми кредиту у межах дисконтного періоду (отримання чергового траншу), сторони означеного правочину обумовили лише шляхом ініціювання такої операції позичальником в особистому кабінеті без укладення додаткових угод та оформлення паспорту споживчого кредиту.
Із довідок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 28.06.2025 суд встановив, що 13.06.2021, 19.06.2021, 23.06.2021 та 29.06.2021 первинним кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініційовано перед АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Сенс Банк» платіжних операцій щодо перерахунку позичальнику ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошових коштів в сумі відповідно 1000 грн, 800 грн, 600 грн та 550 грн (а.с.100-102). Також із платіжних доручень № 146c4bf3-925b-40a1-b22b-3666e13eafce від 04 червня 2021 року, №a87c49de-d5ad-4b79-9368-e69a633acd46 від 13 червня 2021 року, № 12dd56d2-3852-43f3-bb36-6f593a1c11ff від 19 червня 2021 року, № 4dae955b-67e0-4c62-9e10-4659e6aa2195 від 23 червня 2021 року та № 5bbd28b4-9c64-4d77-b244-5bf2ef5deefc від 29 червня 2021 року судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на карткові рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі відповідно 1000 грн, 800 грн, 600 грн та 550 грн на виконання умов договору №341803589 від 04 червня 2021 року (а.с.34-36).
Також з довідки АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260601 від 08.06.2026, що направлена до суду на виконання ухвали від 01.05.2026, суд встановив, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), означеною банківською установою було емітовано платіжні картки № НОМЕР_4 та № 5363542014209234; водночас із руху коштів по картці, що долучена АТ КБ «Приватбанк» до довідки №20.1.0.0.0/7-260601 від 08.06.2026, суд встановив, що саме 13, 19, 23 та 29 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 отримав зарахування на банківську картку № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 грошові кошти у сумі відповідно 1000 грн, 800 грн, 600 грн та 550 грн, що відповідає сумі кредиту, що отриманий відповідачем згідно умов Договору (а.с.172-175).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).
Частинами першою - другою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша – друга статті 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (частина перша статті 84 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Здійснивши аналіз як умов Договору, так і засобів доказування, що подані сторонами на підтвердження як позовної вимоги про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту), так і заперечень проти задоволення означеної позовної вимоги, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФК «Ейс» надав суду належні і допустимі засоби доказування в частині розміру заборгованості відповідача зі сплати основної суми боргу згідно умов Договору (тіла кредиту), а саме в сумі 8950 грн. Водночас, відповідача всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не спростував у процесуальний спосіб юридичний факт отримання від кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів у сумі 8950 грн у дисконтний період Договору у рахунок виконання умов Договору в частині основної суми боргу у межах кредитного ліміту, розмір якого обумовлений у п.1.1 Договору.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати основної суми боргу (тіла кредиту) в розмірі 8950 грн є обгрунтованою і вмотивованою, а тому такою, що підлягає задоволенню.
Також суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги за Договором, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 341803589 від 04.06.2021 на жодному з етапів ланцюга: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», з огляду на таке.
У ч.1 ст. 514 ЦК України, закріплене правило, за яким обсяг прав, що передаються, визначається на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Формулювання цієї норми матеріального права вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.
Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частинами 1, 2 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, аналіз положень ст. 1078 ЦК України дає підстави для висновку, що за договором факторингу допускається відступлення як наявної вимоги, так і майбутньої вимоги.
Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Таких висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (провадження № 61-13862св25), що застосовується судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України. 
Як встановлено судом, товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
Пунктом 2.1 означеного договору передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
За змістом пункту 2.2 вказаного договору, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній.
Згідно приписів пункту 3.1.2 означеного договору, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди.
У відповідності до пункту 4.1 вказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
За умовами пункту 8.4 означеного договору, даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін (а.с.46-49).
Додатковою угодою № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони внесли зміни в п. 8.2, яким погодили, що строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с.51 зворот).
Також ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року, якою викладено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», у новій редакції з продовженням строку дії означеного правочину до 31 грудня 2021 року (а.с.52-56).
Крім того між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 від 31 грудня 2021 року, згідно умов якої продовжено строк дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 до 31 грудня 2022 року (а.с.57).
Відповідно до Реєстру прав вимоги №146 від 10 серпня 2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 у загальній сумі 20 346 гривень 40 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 11 396 гривень 40 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.59-60).
Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, що виникне в майбутньому, за Договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , в межах строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», з урахуванням додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01.
Що стосується заперечень представника відповідача, які викладені у відзиві на позов, і стосуються відсутності в матеріалах справи належних доказів здійснення повної оплати фактором за договором факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, то суд зазначає про таке.
Безпосередньо дослідивши у судовому засіданні договір факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 у взаємозв`язку з додатковою угодою №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, на підставі яких ТОВ «Таліон Плюс» набув право вимоги за Договором, суд дійшов висновку, що ними підтверджується факт переходу права вимоги від ТОВ «Маінвео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» з огляду на таке.
Як встановлено судом, товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
Пунктом 2.1 означеного договору передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
За змістом пункту 2.2 вказаного договору, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній.
У відповідності до пункту 4.1 вказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Таким чином, моментом переходу права грошової вимоги за Договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» згідно умов договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 у взаємозв`язку з додатковою угодою №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 є підписання реєстру прав вимоги, а не здійснення фактором оплати за договором факторингу, факт здійснення якої у спірних правовідносинах не впливає як на перехід права грошової вимоги до фактора, так і на права та обов`язки відповідача як позичальника.
Як встановлено судом, 10 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було підписано реєстр прав вимоги №146, а тому саме 10.08.2021 ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за кредитним договором №341803589 від 04.06.2021 у загальній сумі 20 346 гривень 40 копійок, з яких: 8950 гривень 00 копійок - сума заборгованості по основному боргу, та 11 396 гривень 40 копійок - сума заборгованості по відсоткам (а.с.59-60).
Щодо заперечень представника відповідача проти позовних вимог з призми того, що відповідачем не отримувалися повідомлення про заміну кредитора в кредитному зобов`язанні, про що представник відповідача зазначив у мотивувальній частині відзиву на позовну заяву, то суд відхиляє їх з огляду на таке.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком щодо застосування означених норм матеріального права, що викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18), що застосовується з судом з метою дотримання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 22 100,60 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до п.1.1 Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн 00 коп (двадцять дві тисячі грн нуль коп) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Пунктами 1.7 та 1.8 Договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – «Дисконтний період»). У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. 
Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно п 1.9 та 1.9.1-1.9.3 Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 226,30 процентів річних, що становить 0,62 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. 
За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 456,18 процентів річних, що становить 1,25 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.
У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. 
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
Пунктами 1.12, 1.12.1 та 1.12.2 Договору передбачено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (п1.13 Договору).
З аналізу означених пунктів Договору суд зробив висновок, що його сторони узгодили те, що в період дисконтного періоду, тобто у 30-денний строк з дня отримання першого траншу (з 04.06 до 03.07.2021 включно) позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за користування кредитом з призми 0,62% за кожен день; у випадку користування кредитом позичальником після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду; у випадку, якщо після закінчення строку дисконтного періоду позичальник не сплатить платіж з повернення основної суми кредиту, зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду зі сплатою позичальником щоденно процентів з розрахунку 839,5% річних, що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день користування кредитним коштами.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру відсотків за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Договору, зокрема, п.1.1, 1.4, 1.7, 1.9.1, 1.11, 1.12, 1.12.1 та 1.12.2, встановив, що їх розмір визначений неправильно з огляду на таке. 
Так, за період дисконтного періоду користування кредитними коштами, що сторонами Договору обумовлений початком 04.06.2021 і закінченням 03.07.2021, розмір відсотків, які мав сплатити кредитодавцю відповідач, становить 1 378,57 грн, який вираховується наступним чином:
1)за період з 04.06.2021 до 12.06.2021 включно: 334,8 грн (6000 грн х 0,0062 = 37.2 грн; 37,2 грн х 9 днів (кількість днів між 04.06 та 12.06.2021) = 334,8 грн));
2)за період з 13.06.2021 до 18.06.2021 включно: 260,4 грн (7000 грн х 0,0062 = 43.4 грн; 43,4 грн х 6 днів (кількість днів між 13.06 та 18.06.2021) = 260,4 грн));
3)за період з 19.06.2021 до 22.06.2021 включно: 193,44 грн (7800 грн х 0,0062 = 48,36 грн; 48,36 грн х 4 дні (кількість днів між 19.06 та 22.06.2021) = 193,44 грн));
4)за період з 23.06.2021 до 28.06.2021 включно: 312,48 грн (8400 грн х 0,0062 = 52,08 грн; 52,08 грн х 6 днів (кількість днів між 23.06 та 28.06.2021) = 312,48 грн));
5)за період з 29.06.2021 до 03.07.2021 включно: 277,45 грн (8950 грн х 0,0062 = 55,49 грн; 55,49 грн х 5 днів (кількість днів між 29.06 та 03.07.2021) = 277,45 грн)).
Водночас, оскільки позичальник ОСОБА_1 своєчасно не сплатив первинному кредитодавцю проценти за користування кредитним коштами, то до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення п.1.9.3 Договору у спосіб нарахування кредитодавцем процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, а відповідно позичальник зобов`язаний був сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною чи індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. У зв`язку з чим, розмір відсотків, які мав сплатити кредитодавцю відповідач у дисконтний період з урахуванням положень п.1.9.3 Договору, становить 3 779,95 грн, який вираховується наступним чином:
1)за період з 04.06.2021 до 12.06.2021 включно: 918 грн (6000 грн х 0,017 = 102 грн; 102 грн х 9 днів (кількість днів між 04.06 та 12.06.2021) = 918 грн));
2)за період з 13.06.2021 до 18.06.2021 включно: 714 грн (7000 грн х 0,017 = 119 грн; 119 грн х 6 днів (кількість днів між 13.06 та 18.06.2021) = 714 грн));
3)за період з 19.06.2021 до 22.06.2021 включно: 530,4 грн (7800 грн х 0,017 = 132,6 грн; 132,6 грн х 4 дні (кількість днів між 19.06 та 22.06.2021) = 530,4 грн));
4)за період з 23.06.2021 до 28.06.2021 включно: 856,8 грн (8400 грн х 0,017 = 142,8 грн; 142,8 грн х 6 днів (кількість днів між 23.06 та 28.06.2021) = 856,8 грн));
5)за період з 29.06.2021 до 03.07.2021 включно: 760,75 грн (8950 грн х 0,017 = 152,15 грн; 152,15 грн х 5 днів (кількість днів між 29.06 та 03.07.2021) = 760,75 грн)).
Отже, сукупний розмір відсотків, які підлягали сплаті позичальником ОСОБА_1 кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за дисконтний період, тобто з 04.06.2021 до 03.07.2021, становив 3 779,95 грн.
Надалі, керуючись п.1.1, 1.4, 1.7, 1.9.1, 1.11, 1.12, 1.12.1, 1.12.2 та 1.13 Договору, беручи до уваги, що в останній день дисконтного строку позичальник ОСОБА_1 не здійснив оплату основної суми кредиту, тому зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором відкладалося кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; у даний період позичальник зобов`язався сплачувати кредитодавцю щоденно проценти з розрахунку 839,5% річних, що становить 2,30% від суми кредиту за кожний день користування кредитним коштами, що склав 18 526,5 грн і розраховується наступним чином: за період з 04.07.2021 до 01.09.2021 включно: 18 526,5 грн (8950 грн х 0,023 = 205,85 грн; 205,85 грн х 90 днів (кількість днів між 04.07 та 01.09.2021) = 18 526,5 грн)). 
Водночас, як встановлено судом із розрахунку заборгованості, що підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.83-84), останнім не було нараховано позичальнику відсотки за користування кредитним коштами після закінчення дисконтного періоду в період часу з 05.07.2021 до 07.07.2021 включно, а також помилково здійснено нарахування відсотків 04.07.2021, оскільки 30-денний строк дисконтного періоду закінчився 03.07.2021, у зв`язку з чим як первинним кредитодавцем, так і ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування позичальнику відсотків за користування кредитним коштами з призми не 90 календарних днів після закінчення дисконтного періоду, а протягом 86 календарних днів (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - протягом 34 календарних днів, а ТОВ «Таліон Плюс» - протягом 52 календарних днів). 
З огляду на викладене, сукупний розмір відсотків, які підлягали сплаті позичальником ОСОБА_1 кредитодавцям ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» як правонаступнику первинного кредитодавця у спірних правовідносинах, як за дисконтний період, тобто з 04.06.2021 до 03.07.2021, так і протягом 90 календарних днів після його закінчення (п.1.12-1.12.2 Договору) без урахування 4 календарних днів (з 04.07.2021 до 07.07.2021 включно, а.с.83 зворот), становив 21 381,05 грн (3 677,95 грн (3779,95 грн (відсотки за дисконтний період з урахуванням положень п.1.9.3 Договору) - 102 грн (розмір відсотків за 05.06.2021, коли первинний кредитодавець не здійснив їх нарахування позичальнику (а.с.83)) + 17 703,1 грн (205,85 грн х 86 днів)).
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що ТОВ «Таліон Плюс» як правонаступник первинного кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у правовідносинах, що засновані на договорі кредитної лінії №341803589 від 04.06.2021, правомірно здійснив нарахування відсотків за користування позичальником кредитними коштами у період з 11.08.2021 до 01.10.2021 з огляду на таке.
Згідно умов п.1.3-1.5 додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, право вимоги – це право грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому; борг – означає суми грошових коштів, які підлягають оплаті клієнту боржниками за умовами кредитних договорів, строк оплати яких настав на момент переходу прав вимоги до фактора (наявна вимога), а також строк оплати яких настане в майбутньому (майбутня вимога), включаючи зобов`язання боржників повернути суму наданого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку, а також будь-які інші зобов`язання по оплаті клієнту грошових коштів за кредитними договорами; реєстр прав вимоги – означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. 
Аналіз означених положень додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 дає підстави для висновку, що до нового кредитора (ТОВ «Таліон Плюс») перейшло право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 щодо сплати відсотків як відносно їх розміру, що був розрахований первинним кредитодавцем у межах загального строку дії Договору, так і розміру відсотків, що розрахований правонаступником первинного кредитодавця у межах загального строку дії Договору. 
Водночас суд відхиляє твердження представника позивача, викладене у відповіді на відзив на позовну заяву, про те, що проценти за користування кредитом поза межами встановленого Договором строку кредитування є погодженою мірою відповідальності позичальника за порушення строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з відповідача (абз.9 стр.12 відповіді на відзив, а.с.151 зворот), оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», звертаючись до суду з позовом, не посилалося на нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. 
Суд також відхиляє твердження представника відповідача щодо неспівмірності процентної ставки з огляду на таке.
Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно); починаючи з 21.08.2024 та надалі - 1%.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1 ст.5 ЦК України).
Частиною 3 ст.6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Здійснивши аналіз означених правових норм, суд звертає увагу учасників справи, що встановлення процентної ставки у розмірі як 1,7%/день, так і 2,3%/день, що передбачені умовами Договору, мало місце до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023, а тому кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», під час укладення з позичальником ОСОБА_1 . Договору, дотримано положення Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (укладення Договору).
Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Договором, зокрема з призми розміру сплачених ним коштів у рахунок як погашення тіла кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема за відсотками.
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.6 прохальної частини позовної заяви, про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/4152/26, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Соломко та партнери (далі - АБ «Соломко та партнери») разом із додатком №1 «Протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року» (а.с.87-88); 2) додаткової угоди №25770935748 від 20.08.2025 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, в якій містяться дані відповідача ОСОБА_1 (а.с.89); 3) акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, в якому міститься перелік наданих правових та юридичних послуг, зокрема: складання позовної заяви 5000 грн (2 год), вивчення матеріалів справи 1000 грн (2 год), підготовка адвокатського запиту 500 грн (1 год) та підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн (1 год) (а.с.90); 4) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС №7073/10 від 19.10.2018, яким документований адвокат Соломко О.В. (а.с.91).
У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АБ «Соломко та партнери» у справі щодо стягнення боргу за Договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості в розумінні положень ст.12,81 ЦПК України.
З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24).
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України. 
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.13, 137 ЦПК України викладений в постановах Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24) та 25.03.2026 у справі №703/1666/22 (провадження № 61-13533св23), що судом застосовуються з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Як встановлено судом із матеріалів справи, представник відповідача адвокат Каленський О.І. заперечень щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу ані у відзиві на позовну заяву, ані у будь-якій іншій заяві по суті спору не зазначив і не просив суд їх зменшити. Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю не подано до суду і безпосередньо відповідачем ОСОБА_1 .
Водночас, ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 31 050,60 грн, які судом задоволені частково в розмірі 30 331,05 грн, що складає 97,68% від ціни позову (30 331,05 грн / 31 050,60 грн), тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин принципу пропорційності визначення судових витрат, визначивши розмір витрат на правничу допомогу, що надана позивачу, в розмірі 97,68%, що відповідає розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з цим, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що у грошовому виразі складає 6 837,6 грн (7000 грн (розмір витрат на правничу допомогу, що визнаний судом співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та узгоджується з орієнтовним розрахунком суми судових витрат) х 0,9768 (розмір задоволених позовних вимог)).
У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що саме 6 837,60 грн підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача як витрати на правничу допомогу, що останньому надавались професійним адвокатом. 
Що стосується прохання позивача, викладеного у п.6 прохальної частини позовної заяви від про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2662,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №46340 від 22.04.2026 (а.с.20). 
Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії від 04 червня 2021 року обгрунтованими і задовольнив їх на суму 30 331,05 грн (8950 грн – заборгованості за тілом кредиту, та 21 381,05 грн – заборгованість за відсотками), що складає 97,68% від ціни позову (30 331,05 грн / 31 050,60 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 2600,63 грн, тобто 97,68% від розміру сплаченого позивачем судового збору (2662,40 х 0,9768).
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в розмірі 30 331,05 грн, з яких: 8950 грн – заборгованості за тілом кредиту, та 21 381,05 грн – заборгованість за відсотками. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути 2600,63 грн - судового збору, та 6837,60 грн – витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких визначений пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Водночас, питання розподілу витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги суд не здійснює, оскільки крім попередньо (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, де міститься інформація про розмір означених витрат, матеріали справи не містить доказів, перелік яких викладений у ст.137 ЦПК України. 
Керуючись ст. 516, 527, 530, 610, 626-628, 638, 1046, 1048-1049, 1054, 1056-1, 1077, 1082 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89,133, 137, 141, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №341803589 від 04 червня 2021 року в розмірі 30 331 (тридцять тисяч триста тридцять одна) гривня 05 (п`ять) копійок, з яких 8950 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень – сума заборгованості за основною сумою боргу, та 21 381 (двадцять одна тисяча триста вісімдесят одна) гривня 05 (п`ять) копійок – сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 63 (шістдесят три) копійки судового збору та 6837 (шість тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 60 (шістдесят) копійок витрат на професійну правничу допомогу, а всього 9438 (дев`ять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 23 (двадцять три) копійки.
У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 13 липня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ: 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, кабінет 13.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко