Дата документу  Справа № 332/3021/25 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №332/3021/25    Головуючий в 1 інст.Блажко У.В.
Провадження №33/807/983/26     Доповідач в 2 інст.Сінєльнік Р.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року     місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Сінєльніка Р.В., за участю захисника-адвоката Рикуна А.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (інші відомості відсутні), визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 гривень в дохід держави.
Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 01 червня 2025 року у м. Запоріжжя, вул. Електрична, б. 184, керував транспортним засобом ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР. Про повторність попереджено. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху.
Дії водія кваліфіковані поліцейським за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі – КУпАП).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2026 року по справі №332/3021/25, визнавши причину пропуску поважною;скасувати постанову суду першої інстанціїта закрити провадження у справі відносно нього на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи.
В даному випадку оскаржувану постанову ОСОБА_1 не отримував, виклики до суду щодо розгляду справи він особисто також не отримував, так як перебуває на військовій службі. СМС-повідомлення про виклики до суду він також не отримував, у зв`язку з нестабільним мобільним зв`язком. Про дану постанову дізнався лише 27 червня 2026 року.
На момент розгляду справи в суді першої інстанції та на даний час, ОСОБА_1 є військовим, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 27.11.2025 року, копією довідки №4255 з в/ч НОМЕР_3 від 20.06.2026 року, та відповідно продовжує брати участь у забезпеченні державного суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, а тому він обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду, оскільки здебільшого перебуває в районі бойових дій та лінії бойового зіткнення.
Отже, ОСОБА_1 просив визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції поважними та поновити цей строк.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник-адвокат Рикун А.В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів зазначає, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що вимоги законодавства щодо підстав, умов та порядку проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, працівниками поліції не дотримано.
Змістом наявного в матеріалах провадження відеозапису зафіксовано зупинку автомобіля ВАЗ 2105 ДНЗ НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , перевірку документів водія та здійснення поверхневої перевірки транспортного засобу, без повідомлення поліцейським, передбачених законом підстав здійснення таких заходів та не вказано на положення нормативно-правових актів, які регулюють їх процедуру.
Після вказаних дій працівник поліції без оголошення ознак сп`яніння та проведення огляду особи одразу зазначила, що вбачає ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, блідість обличчя».
В подальшому інший поліцейський просить ОСОБА_1 вийти з авто та все ж таки проводить огляд на стан сп`яніння та зазначає, що вбачає у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.
Водночас, з наявного відеозапису не вбачається наявності явних візуальних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 таких, як: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідості обличчя. Поведінка ОСОБА_1 була більш ніж адекватною та не надавала жодних об`єктивних підстав для висновку про наявність у останнього ознак наркотичного сп`яніння. Такі явно безпідставні вимоги поліцейського з метою подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння межували зі зловживанням своїми повноваженнями щодо висунення безпідставної вимоги про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відтак, обставини справи, зафіксовані відеозаписом події, переконують у відсутності об`єктивних підозр перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, а зафіксовані у направленні на огляд ознаки, явно не відповідають зафіксованим на відеозаписі даним.
Відтак, сукупність встановлених обставин вочевидь не слугує підтвердженням провини ОСОБА_1 за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин.
Так, згідно наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 від поліцейського поступила пропозиція проїхати до закладу охорони здоров`я до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
ОСОБА_1 від запропонованого огляду не відмовився, а лише попросив їхати власним транспортним засобом, адже побоювався, що поліцейські відвезуть його до ТЦК та СП.
В подальшому поліцейські роз`яснили йому, що доставлення на огляд відбувається виключно транспортним засобом поліцейських.
Проте, жодний нормативно-правовий акт не містить обмежень щодо порядку та способу відвідування медичного закладу, зокрема, поліцейським службовим транспортом або власним.
Відтак, поліцейський фактично такими діями ввів ОСОБА_1 в оману та створив умови, за яких останній був обмежений у проведені запропонованого огляду.
Чіткої відмови від запропоновано огляду ОСОБА_1 не висловлював, а навпаки, зазначав про те, що згоден їхати власним транспортом або з дружиною, або з керівником, який приїхав пізніше.
Проте, поліцейськими дані обставини залишені без уваги.
Тобто, враховуючи, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у лікарні та до початку складання протоколу неодноразово висловлював свою згоду, поліцейський фактично ухилився від свого обов`язку забезпечити проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я за умови здійснення такого огляду не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав, пояснюючи це лише тим, що ОСОБА_1 попередньо відмовився від огляду, що зводилось до формального підходу прийняття поліцейським рішенням щодо складання протоколу у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за будь - яких умов.
Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2026 у справі №332/3021/25 зазначено, що наявний в матеріалах провадження висновок щодо результатів медичного огляду від 01.06.2025 № 3787 жодного доказового значення в даному проваджені не має. Доводи захисника в цій частині є необґрунтованими та відхиляються судом.
На думку захисника, судом першої інстанції невірно зроблені висновки щодо даного доказу у справі з урахуванням наступного.
Сторона захисту усвідомлює, що ОСОБА_1 обвинувачується у порушенні п.2.5. ПДР, а не п.2.9.а ПДР, а саме за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння. Проте, посилаючись на доказ, а саме висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3787 від 01.06.2025, сторона захисту наголошує, що даний доказ підтверджує той факт, що названі поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння водія, у даному випадку, були не очевидними та удаваними так як ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння.
Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не брав участі у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки перебуває на військовій службі. Про дану постанову дізнався лише 27 червня 2026 року.
Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.
Заслухавши аргументи захисника-адвоката Рикуна А.В., який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у довідці про отримання водієм посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 13.10.2023;
- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.06.2025, яким зафіксовано, що огляд у медичному закладі не проводився у зв`язку з відмовою від проходження;
- СD-диск із відеозаписом події. Так, вищезазначеним записом (файл «ЕПР1 № 348073(1)») зафіксований рух транспортного засобу ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . На відеозаписі відтворено, як працівник поліції зазначає, що ним вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 та пропонує йому проїхати до медичного закладу для проходження огляду (час запису 1:08:00 - 1:08:58). Поліцейський роз`яснює наслідки відмови від проходження медичного огляду та пропонує подумати і вирішити протягом трьох хвилин, чи буде ОСОБА_1 проходити медичний огляд. За п`ять хвилин ОСОБА_1 зазначає, що міг би проїхати до медичного огляду, але немає гарантій, що там не буде представників ТЦК та СП. У подальшому ОСОБА_1 дзвонить по мобільному телефону. Поліцейський констатує, що поведінка ОСОБА_1 свідчить про уникнення ним проходження огляду на стан сп`яніння (час запису 1:22:08 – 1:23:38) і повідомляє права особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Доводи апеляційної скарги про безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , перевірку документів останнього, а також здійснення поверхневої перевірки транспортного засобу без повідомлення поліцейським, передбачених законом підстав здійснення таких заходів, є необґрунтованими, оскільки згідно з матеріалами справи, після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , останньому було повідомлено, що причиною зупинки стали підстави, передбачені п.3 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».
В подальшому, під час спілкування у ОСОБА_1 було виявлено працівником поліції ознаки наркотичного сп`яніння, а саме – неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.
Наявність виявлених у ОСОБА_1 та вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння, зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, який є в матеріалах справи, а отже наявність ознак сп`яніння у водія ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими доказами.
Відтак, доводи захисника про протилежне, не є слушними.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 від запропонованого огляду не відмовився, а лише попросив їхати власним транспортним засобом, адже побоювався, що поліцейські відвезуть його до ТЦК та СП, є необґрунтованими, оскільки, як було встановлено, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим, останній не мав права керувати авто, та відповідно, не мав права самостійно їхати до лікарні на власному транспортному засобі.
Доводи апелянта з приводу того, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була не чіткою та такою, що ставиться під сумнів, є безпідставними, з огляду на таке.
Так, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджується матеріалами справи, зокрема даними файлів зафіксованими із застосуванням нагрудної камери патрульного поліцейського, з яких убачається, що ОСОБА_1 було висловлено вимогу поліцейськими пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 фактично не погодився.
Слід зазначити, що відмова від участі в огляді на виявлення стану сп`яніння означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати обов`язок із проходження огляду на стан сп`яніння. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: особа відкрито не заявляє про відмову пройти огляд, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його проведення (завуальована форма).
Як убачається з відеозапису, ОСОБА_1 не вчиняв активних дій з метою проходження вищевказаного огляду.
При цьому, працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 положення діючого законодавства і пропонували пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я.
Отже, зафіксована на відеозаписі поведінка ОСОБА_1 свідчить про відсутність у нього реального наміру пройти медичний огляд на стан сп`яніння, оскільки його дії були спрямовані на ухилення від проходження такого огляду та уникнення відповідальності.
Твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку та процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння апеляційний суд до уваги не приймає та вважає, що останніми дотримано вимоги закону під час проведення такого огляду.
Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , з доповненнями захисника-адвоката Рикуна А.В. залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного с уду      Р.В. Сінєльнік