ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2026 р. Справа №910/1674/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

секретар судового засідання – Ярітенко О.В.
представники сторін:
від позивача: Каблак Ю.-І. П.
від відповідача: Скрипчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь"
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026
у справі №910/1674/26 (суддя Нечай О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія"
про стягнення 573 291,40 грн
ВСТАНОВИВ:

Обставини, що передували ухваленню оскаржуваного додаткового рішення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/1674/26 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія" (далі – ТОВ "Перша українська монтажна компанія") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" (далі – ТОВ "Галіція сталь") 62 780,00 грн заборгованості, 9 041,91 грн пені, 13 648,12 грн інфляційних втрат, 4 040,28 грн трьох процентів річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 739,14 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Повернуто ТОВ "Галіція сталь" з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в сумі 603,51 грн, сплаченого на підставі платіжної інструкції від 16.02.2026 №7550.
20.05.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50 000,00 грн.
22.05.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 38 600,00 грн.
22.05.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 заяви ТОВ "Галіція сталь" та ТОВ "Перша українська монтажна компанія" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/1674/26 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Галіція сталь" на користь ТОВ "Перша українська монтажна компанія" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 164,30 грн.
Ухвалюючи вказане додаткове рішення суд першої інстанції, дійшов висновку, що оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у цій справі позов задоволено частково, витрати сторін на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 19 400,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), покладаються на відповідача в сумі 3 029,00 грн. Інша частина витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 16 371,00 грн залишається за позивачем. Аналогічним чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50 000,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України, покладаються на позивача в сумі 42 193,30 грн. Інша частина витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 7 806,70 грн залишається за відповідачем. При цьому, приймаючи до уваги часткове задоволення позову та покладення судових витрат на обидві сторони, суд першої інстанції здійснив зустрічне зарахування сум судових витрат, які належить сплатити сторонами одна одній, внаслідок чого з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 164,30 грн (42 193,30 грн – 3 029,00 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Галіція сталь" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, що заявлені ТОВ "Перша українська монтажна компанія". Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38 600,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване додаткове рішення, в частині стягнення з ТОВ "Галіція сталь" витрат на професійну правничу допомогу є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Галіція сталь" у справі №910/1674/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя – Сітайло Л.Г., судді: Крижний О.М., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
09.07.2026, через систему "Електронний суд" скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2026, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 13.07.2026, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2026, для розгляду справи №910/1674/26 визначено новий склад колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Крижний О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2026 поновлено ТОВ "Галіція сталь" строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Галіція сталь" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.08.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1674/26. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 29.07.2026.
27.07.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/1674/26.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2026, у зв`язку з участю судді Крижного О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у конференції НШСУ з 18.08.2026 до 20.08.2026, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2026, для розгляду справи №910/1674/26 визначено новий склад колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Галіція сталь" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 у складі колегії суддів: головуючий суддя – Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2026 задоволено заяву представника ТОВ "Перша українська монтажна компанія" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2026 задоволено заяву представника ТОВ "Галіція сталь" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
17.07.2026, через систему "Електронний суд", ТОВ "Перша українська монтажна компанія" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд апеляційну скаргу ТОВ "Галіція сталь" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Так, відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача на суму 573 291,40 грн задоволені судом лише частково у розмірі 89 510,31 грн. Тобто позов задоволено лише на 15,6%, а у стягненні понад 98% суми заявленої пені позивачу відмовлено. Керуючись принципом пропорційності, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на позивача 42 193,30 грн від суми витрат відповідача, а на відповідача – 3 029,00 грн від суми витрат позивача (яку попередньо справедливо зменшено судом до розумних 19 400,00 грн). Провівши законне та логічне зустрічне зарахування цих сум, суд першої інстанції справедливо визначив остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача в сумі 39 164,30 грн.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 20.08.2026 з`явилися представники сторін.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, що заявлені ТОВ "Перша українська монтажна компанія", а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38 600,00 грн.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 залишити без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Частинами 1, 3 статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Частинами 1, 3 статті 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У позовній заяві, на виконання вимог процесуального закону, позивач зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що він очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву зазначив, що він очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн.
Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії: договору про надання правничої допомоги від 05.02.2026 №18/26, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Марусяк і партнери", протоколів узгодження гонорару від 05.02.2026 та від 22.04.2026, рахунку від 05.02.2026 на суму 13 000,00 грн, платіжної інструкції від 09.02.2026 №7524 на суму 13 000,00 грн, акта приймання-передачі послуг від 21.05.2026 INV-003384 на суму 38 600,00 грн.
Пунктом 4.1 договору від 05.02.2026 №18/26 встановлено, що гонорар адвоката визначається за домовленістю з клієнтом та фіксується в додатку до цього договору.
Протоколами узгодження гонорару від 05.02.2026 та від 22.04.2026 сторони погодили, що вартість послуг за аналіз справи, підготовки заяви до суду та додатків до неї, перевірки строків позовної давності, розрахунку судового збору, визначення правової позиції, аналізу судової практики, контролю за справою становить фіксований розмір гонорару у сумі 13 000,00 грн. За інші надані послуги клієнт сплачує гонорар у розмірі 3 200,00 грн за одну годину роботи.
Зі змісту наданого позивачем акта приймання-передачі послуг від 21.05.2026 INV-003384 вбачається, що позивачу надано такі послуги з правничої допомоги:
- підготовка та подання позовної заяви – 13 000,00 грн (6 год);
- складення та подання відповіді на відзив – 25 600,00 грн (8 год).
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі судом першої інстанції враховано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зазначеному розмірі не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме в цьому розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обставин необґрунтованості (не співмірності зі складністю справи, затраченим часом, ціною позову тощо) заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанови Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обсяг та зміст наданої позивачем відповіді на відзив, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що представником позивача завищено вартість наданих послуг, в тому числі й шляхом збільшення витрат часу на підготовку вказаної заяви по суті справи.
Так, в акті приймання-передачі послуг від 21.05.2026 INV-003384 зазначено про підготовку Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Марусяк і партнери" відповіді на відзив (включно з аналізом відзиву, збором доказів, аналізом судової практики), на що адвокатом витрачено 8 годин часу. 
Як слушно зазначив суд першої інстанції, адвокат зі стажем адвокатської діяльності понад 7 років не може готувати документ обсягом 5 сторінок протягом восьми годин. Місцевий господарський суд також врахував відсутність великого обсягу доказів, оскільки до відповіді на відзив представником позивача долучено дві роздруківки з інформаційного порталу "Liga360", а відтак підготовка документу не могла зайняти багато часу. Розумним часом підготовки такого документу є 2 години.
Частиною 6 статті 126 ГПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат не подано.
Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, предметом позову та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги незначний рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини принципи та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що розумними та обґрунтованими є витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 19 400,00 грн.
Відповідачем, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката надано належним чином засвідчені копії: договору про надання правової допомоги від 17.04.2026 №UA-9/26, укладеного між відповідачем та адвокатом Рубаном І.В., та додатку №1 до нього, акта приймання-передачі наданих послуг від 19.05.2026 на суму 50 000,00 грн та довідки від 17.04.2026 про отримання грошових коштів у сумі 30 000,00 грн.
Пунктом 5.1 договору від 17.04.2026 №UA-9/26, з урахуванням додатку №1 до договору, сторони погодили, що вартість гонорару є фіксованою та складає 50 000,00 грн. 
Заперечуючи проти заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, позивач звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив на відсутність детального опису робіт, відсутність печатки відповідача на договорі про надання правової допомоги від 17.04.2026 №UA-9/26 та акті приймання-передачі наданих послуг від 19.05.2026, недостовірність довідки про отримання грошових коштів та неспівмірність заявлених відповідачем витрат. 
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом відповідачеві послуг, зазначених в акті від 19.05.2026. 
При цьому, позивачем не доведено факт неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Так, розмір заявлених витрат відповідає розміру ціни позову, з яким звернувся сам позивач, та не перевищує 10% від вказаної суми.
Крім того, саме позиція відповідача в частині позовних вимог, що не були визнані позивачем та залишились оспорюваними, прийнята судом, про що свідчить зміст ухваленого у цій справі рішення.
Щодо інших заперечень позивача суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що використання печаток юридичною особою не є обов`язковим. Водночас, копії договору про надання правової допомоги від 17.04.2026 №UA-9/26 та акта приймання-передачі наданих послуг від 19.05.2026 подані самим відповідачем, їх зміст сторонами не оспорюється, а відтак вказані документи є належними та допустимими доказами підтвердження розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Згідно з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.
З огляду на те, що вартість правничої допомоги при розгляді цієї справи визначена адвокатом відповідача у фіксованому розмірі, враховуючи, що позивачем не спростовано співмірність заявлених витрат, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про обґрунтованість розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у цій справі позов задоволено частково, витрати сторін на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 19 400,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача в сумі 3 029,00 грн. Інша частина витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 16 371,00 грн залишається за позивачем.
Аналогічним чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50 000,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України, покладаються на позивача в сумі 42 193,30 грн. Інша частина витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 7 806,70 грн залишається за відповідачем.
Частиною 11 статті 129 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позову та покладення судових витрат на обидві сторони, суд першої інстанції правомірно здійснив зустрічне зарахування сум судових витрат, які належить сплатити сторонами одна одній, внаслідок чого з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 164,30 грн (42 193,30 грн – 3 029,00 грн).
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Галіція сталь" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Розподіл витрат зі сплати судового збору судом не здійснюється, оскільки позивачем оскаржено додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 у справі №910/1674/26 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/1674/26 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано – 03.09.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран