ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 липня 2026 року	Справа №160/24797/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 страхової виплати відповідно до частини 1 статті 35 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді щомісячної страхової виплати для осіб, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого відповідно до частини сьомої статті 36 Закону №1105-XIV, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 страхову виплату відповідно до частини 1 статті 35 Закон №1105-XIV у вигляді щомісячної страхової виплати для осіб, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого відповідно до частини сьомої статті 36 Закону №1105-XIV, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , щомісячно починаючи з 08.07.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є дружиною померлого ОСОБА_2 , який у період з 11 липня 1983 року по 23 листопада 2007 року працював в різних структурних підрозділах, на різних підземних професіях Приватного акціонерного товариства «Суха Балка». За час роботи на підприємстві ОСОБА_2 отримав хронічні професійні захворювання, що було встановлено актом №58 від 10.09.2007 розслідування хронічного професійного захворювання, затвердженого головним державним санітарним лікарем Жовтневого району м. Кривого Рогу. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1111/В від 26.06.2025 було встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням. Позивач вказує, що у зв`язку із смертю ОСОБА_2 вона звернулася до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про призначення страхової виплати як особі, яка має на неї право в разі втрати годувальника. Однак листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 09.07.2025 № 0400-010318-8/131128 позивачеві було відмовлено в призначенні щомісячної страхової виплати, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів на право одержання утримання від померлого. Позивач категорично не погоджується з відповідачем та вважає вказану відмову протиправною з тих підстав, що для призначення страхової виплати (щомісячної страхової виплати непрацездатній особі) частина перша статті 35 Закону №1105-XIV вказує на осіб, які «мали право на одержання утримання від потерпілого». Тому висновки відповідача про непідтвердження позивачкою статусу особи, яка перебувала на утриманні померлого чоловіка, ґрунтується на помилковому застосуванні приписів частини першої статті 35 Закону №1105-XIV. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а порушені права відновити у спосіб, що заявлений.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України.
Ухвалою суду від 03.09.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 968,96 грн., сплаченого в установленому порядку.
04.09.2025 від представника позивача – адвоката Повалій О.В. надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено платіжну квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 09.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/24797/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
19.09.2025 відповідачем подано відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції в зазначає наступне. Відповідно до ст. 35 Закону України №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 18 років; 2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства; 3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності. 3. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Частиною сьомою ст. 36 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого, а причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на звернення позивача листом від 09.07.2025 року № 0400-010318-8/131128 повідомило, що для розгляду питання призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника необхідно додати докази щодо перебування на позивача утриманні. Факт перебування на утриманні встановлюється виключно в судовому порядку. Таким чином, особою, яка потребує утримання, є непрацездатна особа, що має дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Позивачка на момент смерті чоловіка не є пенсіонеркою, не працювала саме з власного бажання, що не підтверджує наявність у позивачки права на момент смерті потерпілого на одержання від нього утримання у розумінні п.3 ч.2 статті 35 ЗУ Закону №1105-XIV. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи як позивача так і особи яка надавала утримання, тощо. Враховуючи викладене, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 01.04.2026 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: індивідуальні відомості про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форма ОК-5) щодо ОСОБА_1 за період з 2014 року по 2025 рік включно; довідку форми ОК-7 з Пенсійного фонду України з відомостями щодо ОСОБА_1 за період з 2014 року по 2025 рік включно; копію звернення ОСОБА_1 від 08.07.2025 (вх.№24974) та всі долучені до нього документи; відомості щодо перебування ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на обліку в органах Пенсійного фонду як отримувача пенсії, якщо так, то надати до суду докази звернення за призначенням пенсії та результати такого розгляду.
10.04.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення витребуваних доказів.
27.04.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано клопотання про долучення копії пенсійної справи, довідки форми ОК-5 та РК-7.
Позивач своїм правом подати відповідь на відзив не скористалась.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 29.11.1999 Жовтневим РВ Криворізького МУУМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.06.1983, позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
13.09.2007 Головним державним санітарним лікарем Жовтневого району м. Кривого Рогу затверджено акт розслідування хронічного професійного захворювання №58, згідно з яким комісія у складі голови комісії та членів комісії провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання потерпілого ОСОБА_2 , посада підземний прохідник, стаж роботи 26 років 8 місяців, за цією посадою – 21 рік 1 місяць, діагноз основний: Радикулопатія шийна і попереково-крижова та шийна з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: дв. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деф. артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФС першого-другого ст. (M 54.1); 2. Хр. обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого ст. Супутній відсутній, та дійшла висновку, що професійне захворювання виникло за таких обставин
«Працюючи на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт у період з 09.11.1994 р. по 11.11.1997 р., підземним прохідником (підземним бурильником шпурів) з 11.07.1983 р. по 09.11.1994р. та з 11.11.1997р. по теперішній час, ОСОБА_2 виконував роботи в умовах обмеженості робочого простору робочих місць, із-за чого було важко застосовувати засоби малої механізації, що викликало підвищені фізичні навантаження при виконанні виробничих операцій, а з причин неефективності провітрювання робочих місць, в умовах котрі також характеризувалися запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК; підземні роботи характеризуються несприятливим мікрокліматом».
Причина професійного захворювання: робота на протязі 24 років 1 місяця в умовах підвищених рівнів: запиленість повітря робочої зони, пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% 4,8 - 9,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 протягом 83,6 - 89,2% зміни; рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 30 - 60 кг при нормі до 30 кг; статичне навантаження при утримані вантажу двома руками - 315 000 - 423000 кг/с при нормі 70000 кг/с; нахили корпусу 64 - 315 при нормі 100, важкість праці відноситься до III класу 3 ст. шкідливості, мікрокліматичні умови: відносна вологість - 95,0 - 99,0% при нормі 80 - 30%.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у віці 62 роки в м. Кривий Ріг, про що зроблений відповідний актовий запис № 17.
Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1111/В від 26.06.2025 причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням, трудовим каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я – так, пов`язана.
08.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення страхової виплати як особі, яка має на неї право в разі втрати годувальника.
Листом «Щодо призначення страхових виплат особі, яка має на неї право в разі втрати годувальника» від 09.09.2025 Відділом призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що згідно пункту 2 статті 35 Закону України від 21.09.2022 № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особа, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», та не працює має право на одержання щомісячних страхових виплат, якщо на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. Робочим органам Пенсійного фонду України законодавством України не надано повноважень встановлювати факт перебування на утриманні. Встановлення факту, що має юридичне значення, як то факт сімейних відносин та знаходження на утриманні, належить до компетенції виключно судових органів. Отже, призначення щомісячних страхових виплат в разі втрати годувальника можливе після надання рішення судового органу про встановлення факту перебування на утриманні до дня його смерті.
Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні та виплаті щомісячної страхової виплати для осіб, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV в редакції на час спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 1105-XIV загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - кошти соціального страхування), коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно із пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 1105-XIV професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.
За змістом частини першої статті 30 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (частина третя статті 30 Закону № 1105-XIV).
Відповідно до частини сьомої статті 30 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону №1105-XIV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
У частині другій та третій статті 35 Закону №1105-XIV визначено, що непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:
1) діти, які не досягли 18 років;
2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;
3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;
4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.
Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління заяву (у паперовій або електронній формі) про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Заява в електронній формі подається через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (частина перша статті 37 Закону № 1105-XIV).
За приписами частини другої статті 37 Закону № 1105-XIV територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі поданої в електронній або паперовій формі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
У ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач була дружиною померлого - ОСОБА_2 , який мав хронічне професійне захворювання, яке відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання №58 від 13.09.2007 виникло через тривалу роботу підземним прохідником на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» (понад 24 роки) в особливо шкідливих та надважких умовах праці. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1111/В від 26.06.2025 встановлено причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, в якості відмови у виплаті щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі втрати годувальника, зазначено, що робочі органи Пенсійного фонду України не мають повноважень встановлювати факт перебування на утриманні, для призначення щомісячних страхових виплат в разі втрати годувальника можливе після надання рішення судового органу про встановлення факту перебування на утриманні до дня його смерті.
Суд критично оцінює таку позицію відповідача в обґрунтування підстав прийняття рішення, що оскаржується.
Стаття 39 Закону №1105-XIV встановлює чіткі підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо:
1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;
2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;
3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що викладене у листі від 09.07.2025, яким відмовлено у виплаті страхових виплат, не містить підстав для відмови, визначених у статті 39 Закону №1105-XIV.
Поряд з цим, положенням статті 35 Закону №1105-XIV визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, до яких відносяться, в тому числі особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють. 
Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (довідки форма ОК-5 та форма ОК-7) відсутні відомості щодо ОСОБА_1 , які б свідчить про отримання нею заробітної плати у періоді з квітня 2014 року. Такі обставини відповідають відомостям, зазначеним у наданій до суду для огляду трудовій книжці серії НОМЕР_5 , останній запис про трудову діяльність в трудовій книжці датований 18.04.2014 (звільнення з ТОВ «ОВАЛ» за власним бажанням). 
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років визначається як загальний пенсійний вік як для чоловіків, так і для жінок.
За таких обставин, позивач як дружина померлого потерпілого ОСОБА_2 , яка на час звернення до відповідача із заявою від 08.07.2025 про виплату щомісячної страхової виплати для осіб, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, досягла 62-річного віку, була непрацездатною особою у розумінні пункту 3 частини другої статті 35 Закону №1105-XIV, тому має право на одержання щомісячних страхових виплат.
Щодо посилань відповідача на відсутність доказів перебування позивача на утримані потерпілого ОСОБА_2 , суд звертає увагу, що визначене у статі 35 Закону №1105-XIV право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого чоловіка не пов`язане з фактом перебування на його утриманні.
У Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №360/1239/19, суд зазначив, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить визначення сім`ї та її членів.
Верховний Суд дійшов висновку, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватися при визначенні поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій у постанові від 23.09.2021 по справі №204/6931/20, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.
У рішенні експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1111/В від 26.06.2025 про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням, зазначено адресу місце проживання померлого ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , яка відповідає адресі місце проживання позивача. 
Таким чином, оскільки чоловік позивача помер внаслідок хронічного професійного захворювання і вони перебували у шлюбі, мали однакове місце проживання, крім того позивач досягла пенсійного віку та не працює, суд вважає, що позивач має право на отримання щомісячної страхової виплати відповідно до положень частини першої статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відмовляючи позивачеві в призначенні та виплаті страхових виплат, відповідач діяв протиправно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Позовні вимоги в частині виплати «з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого відповідно до частини сьомої статті 36 Закону №1105-XIV» не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача в цій частині позову.
Суд звертає увагу, що предметом розгляду у цій справі є встановлення права позивача на отримання щомісячних страхових виплат відповідно до положень частини першої статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Питання розміру щомісячних страхових виплат не досліджується судом, оскільки наразі не є спірним. Позаяк, станом на час розгляду справи відповідачем не призначено спірні страхові виплати. Водночас в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, захист непорушених прав суперечить завданню адміністративного судочинства та не узгоджується з його принципами.
Верховним Судом у постанові від 15.05.2024 у справі №160/14647/22 висновано, що при вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою в розмірі 968,96 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 26) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 26) щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячної страхової виплати для осіб, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, відповідно до частини першої статті 35 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 26) призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячну страхову виплату для осіб, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, відповідно до частини першої статті 35 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , та здійснити виплату, починаючи з 08.07.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова