Справа № 681/736/26
Провадження 2/681/852/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 
Полонський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого – судді Горщар А.Г.
за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полонської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування,-

встановив:

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 49/100 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . 
Позов мотивований такими обставинами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на 51/100 частин зазначеного домоволодіння. ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом, складеним 06.03.2019 ОСОБА_2 та нотаріально посвідченим, оформив 04.12.2026 у нотаріуса свої спадкові права, про що отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавиці майно - 51/100 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого АДРЕСА_1 . Під час оформлення зазначеної спадщини позивачу стало відомо, що 49/100 частин цього ж будинку належать ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 з яким ОСОБА_2 проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, та після досягнення пенсійного віку 55 років з 1987 року по день смерті ОСОБА_3 в силу своєї непрацездатності баба стала перебувати на утриманні ОСОБА_3 , а тому відповідно до ст.ст. 531, 549 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_2 являлась спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , спадщину вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, а саме продовжувала проживати в згаданому вище будинку. Також позивач зазначав, що інших спадкоємців, окрім ОСОБА_2 у ОСОБА_3 не було, а відтак його баба в порядку спадкування як єдиний спадкоємець, що прийняв спадщину набула право власності на 49/100 частин зазначеного вище будинку, однак за життя документально це право не оформила. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 вважає, що належна для ОСОБА_3 частина домоволодіння має перейти йому як спадкоємцеві за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
05.06.2026 ухвалою судді цього ж суду ОСОБА_4 відкрито провадження по даній справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
23.06.2026 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2026 о 14.00 годині.
В ході розгляду справу по суті ОСОБА_1 заявлений ним позов підтримав, просив його задовольнити посилаючись на зазначені вище обставини та підстави. 
Представник відповідача Полонської міської ради будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань до суду не з`являвся, відзив на позов не подав, 29.06.2026 від нього надійшло клопотання, у якому представник міської ради просив справу слухати за його відсутності, яку вирішити на підставі наявних у ній матеріалів.
Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке.
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1963 року стали проживати в м. Полонне у фактичних шлюбних відносинах та в цей період протягом 1964-1973 років спільно побудували житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_1 , що підтверджується даними рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 31.05.1978 (справа № 2-200) (а.с. 29-31).
Цим же рішенням суду здійснено поділ вказаного домоволодіння, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на 49/100 його частини, а за ОСОБА_2 на 51/100 частини.
Проте після розподілу житлового будинку в судовому порядку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжили спільно проживати в ньому однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах.
У 1987 році ОСОБА_2 після досягнення 55-річного віку вийшла на пенсію, а ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) продовжував працювати на надавати утримання для своєї співмешканки ОСОБА_2 , яке для неї було постійним і основним джерелом засобів до існування.
Дані обставини підтверджуються показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 котрі зазначили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали у спільному домоволодінні і перебували у фактичних шлюбних відносинах. Після виходу ОСОБА_2 на пенсію, ОСОБА_3 продовжував працювати, отримував заробітну плату, за рахунок якої вони проживали, оскільки розмір пенсії ОСОБА_2 був незначним. Помер ОСОБА_3 в 1991 році у цьому будинку, звідки його ховала ОСОБА_2 .. Будь-яких родичів, зокрема дітей, батьків, братів, сестер у ОСОБА_3 на час смерті не було.
За даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 59 років, місце смерті - м. Полонне. (а.с.33).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру у ньому відсутня інформація про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (а.с.34).
Згідно з ст.531 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. 
Суд зазначає, що станом на час смерті ОСОБА_3 непрацездатними особами визнавалися, зокрема, жінки після досягнення ними пенсійного віку, який становив 55 років (ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №  1788-XII). 
За положеннями ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У справі встановлено, що після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 продовжувала проживати у спільному з спадкодавцем домоволодінні, користувалась в тому числі і виділеною для ОСОБА_3 49/100 частиною, а відтак вона фактично вступила у володіння спадковим майном, а тому ОСОБА_2 вважається спадкоємницею, котра прийняла спадщину.
Таким чином, приймаючи до уваги, що після смерті ОСОБА_3 були відсутні спадкоємці за законом першої і другої черги, а також за заповітом, тому єдиним спадкоємцем як утриманка (ст.531 ЦК УРСР 1963року) являлась ОСОБА_2 , котра прийняла спадщину, а відтак до неї перейшло в порядку спадкування право власності на належні спадкодавцеві 49/100 частин домоволодіння, розташованого в  АДРЕСА_1 .
06.03.2019 ОСОБА_2 склала нотаріально посвідчений заповіт яким на випадок своєї смерті розпорядилась, що все своє майно, зокрема, де б воно не було та із чого воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй по закону на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла для свого онука ОСОБА_1 (а.с.10).
Відповідно до даних свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла у віці 93 роки ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).
04.12.2025 позивач як спадкоємець за заповітом оформив свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 отримавши у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з 51/100 частин зазначеного вище жилого будинку з надвірними будівлями (а.с.11).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 являлась титульним власником 51/100 частин вище згаданого житлового будинку, а після смерті ОСОБА_3 вона в порядку спадкування набула також право власності на інших 49/100 частин цього ж домоволодіння, яке документально не оформила, тому після її смерті ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину та нотаріально оформивши своє право власності на 51/100 частин належного спадкодавиці житлового будинку, також набув право власності на 49/100 частин цього ж будинку.
Керуючись наведеним та ст.ст.13, 81, 263-265, ч.6 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкуванням за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 49/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: