Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.05.2026  	Справа №607/809/26 Провадження №2/607/2745/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді       Кунець Н.Р., 
з участю секретаря судового засідання    Дмитрик В-М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму, -

В С Т А Н О В И В:

14.01.2026 позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача Тернопільської міської ради, про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно Договору № 65 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 30.07.2001 її чоловік ОСОБА_2 був наймачем та мав у безстроковому користуванні із членами його сім`ї, зокрема нею та їхніми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 – квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, при цьому не встиг приватизувати вищевказану квартиру. Позивачка вказує, що вона була та є постійно зареєстрована у квартирі як користувач, проживає там по сьогоднішній день та користується даною квартирою. Крім цього, її діти не заперечують, щодо надання права на користування квартирою саме їй, адже вона нею користується все життя. Відтак вона звернулась до Тернопільської міської ради з проханням про визнання за нею права користування житловою квартирою АДРЕСА_1 та змінити Договір найму, шляхом зміни наймача на неї. Разом з тим, у зміні сторони по договору найму Тернопільською міською радою їй було відмовлено, оскільки у наданому пакеті документів відсутній витяг з рішення виконавчого комітету на жиле приміщення, виданий архівною установою. Водночас, архівна установа надала відповідь про відсутність таких документів. 
З огляду на викладене позивач просить суд позов задовольнити, визнати ОСОБА_1 , наймачем житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Тернопільської міської ради укласти із нею Договір найму житлової квартири АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2026 відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
03.02.2026 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача Тернопільської міської ради Черніцьким В.Р., у якому останній вказує, що Тернопільська міська рада вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і громадянином, якому надано житло. Водночас, з наданих позивачем документів відсутні будь-які правові підстави для вселення у зазначене житло, зокрема: рішення уповноваженого органу про надання житлового приміщення позивачу, ордер на вселення. Сам по собі факт спільного проживання або реєстрації місця проживання не свідчить про дотримання встановленої законом процедури вселення та не породжує права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 
Протокольною ухвалою суду від 21.04.2026 постановленою у судовому та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Заводовська М.Л. не з`явились, проте адвокат Заводовська М.Л. подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.
Представник відповідача Тернопільської міської ради Черніцький В.Р. в судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позов просив здійснювати розгляд справи без його участі. 
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:
Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 07.09.1985, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 07.09.1985 зареєстрували шлюб, у зв`язку із чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_8 », про що складено актовий запис № 9. 
30.07.2001 між ПП «Вікторія – М» (Наймодавець) та ОСОБА_2 (Наймач) укладено Договір № 65 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, за умовами якого Наймодавець надає Наймачу і членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , у безстрокове користування житло – двохкімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернополі, підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 05.12.2024 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Відповідно до довідки Тернопільської філії ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» № 317 від 02.10.2025 на ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 до квартири, за адресою: АДРЕСА_3 . 
Згідно з довідкою № 1791 виданою 30.09.2025 ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29.12.2012 ОСОБА_1 згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі не має зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі. 
Як вбачається із відповіді Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19.12.2025, на заяву ОСОБА_1 від 14.11.2025 № 22255/25 щодо переоформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 , громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради рекомендовано виконавчому комітету відмовити ОСОБА_1 в переоформленні ордера на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 на склад сім`ї 3 особи, у зв`язку з подання не повного пакету документів, передбачених інформаційною карткою Н-11-01 (відсутній витяг з рішення виконавчого комітету про надання житла, виданий архівною установою) та наявним боргом по оплаті за житлово – комунальні послуги. 
Відповідно до інформаційної довідки № 710/04-15 від 15.10.2025 виданої Державним архівом Тернопільської області, документи ПП «Вікторія – М» на зберігання в держархів області не надходили, тому видати копії запитуваних документів неможливо. Рекомендовано звернутися до ПП «Вікторія – М». 
З листа Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №6668-Ф від 10.03.2026 слідує, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11.03.1998 № 310 затверджено Договір між управлінням житлово-комунального господарства Тернопільської міської ради (далі - управління) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі – ТзОВ «Мрія») на обслуговування, утримання та ремонт житлового фонду і прибудинкових територій, предметом якого є передача функцій по обслуговуванню та ремонту житлового фонду, який знаходиться на балансі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної контори № 5», а також закріплених за ним прибудинкових територій. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.10.1998 № 1122 затверджено Договір на обслуговування, утримання та ремонт житлового фонду і прибудинкових територій між управлінням та ТзОВ «Мрія», предметом якого є передача на обслуговування та утримання житлового фонду комунальної власності, а також закріплених Додатком № 1 від 01.12.1998 до Договору дочірнє підприємство «Вікторія-М» визнано правонаступником ТзОВ «Мрія» щодо усіх прав та обов`язків по договорах на обслуговування, утримання та ремонт житлового фонду і прибудинкових територій. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.05.1999 № 457 передано на баланс приватному підприємству «Вікторія – М» повноваження по веденню обліку основних засобів житлових будинків комунальної власності, згідно з додатком. Відтак, даним додатком визначено перелік будинків, що передавалися на баланс ПП «Вікторія – М», зокрема в даний перелік включено будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Згідно статуту, затвердженого засновником ОСОБА_9 , 23.04.1999 ПП «Вікторія – М» станом на 2001 рік мало статус самостійної юридичної особи. Повноваження щодо укладення ПП «Вікторія – М» договорів найму (оренди) житлового фонду, який перебуває в комунальній власності передбачено розділом ІІ статуту даного підприємства. 
Відповідно до інформації про осіб зареєстрованих за адресою № 2976 від 16.06.2025 наданої Центром надання адміністративних послуг у місті Тернополі Тернопільської міської ради, станом на 16.06.2025 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.08.1993; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.06.1993; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.06.1993; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23.08.2019. 
Як вбачається із довідки № 287 від 07.04.2026 виданої Тернопільським ЦОК ТОВ «Тернопільелектропостач», за особовим рахунком № НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_3 заборгованість за спожиту електричну енергію станом на 07.04.2026 становить 0 грн. 
Згідно з довідкою № 35 від 31.03.2026 виданою КП «Тернопільводоканал», станом на 31.03.2026 заборгованість за надані КП «Тернопільводоканал» послуги, за адресою: АДРЕСА_3 відсутня. 
Відповідно до довідки № 144 від 02.04.2026 виданої ПрАТ «Тернопільміськгаз», у наймача ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 станом на 31.03.2026 заборгованість за розподіл природнього газу по особовому рахунку № НОМЕР_5 відсутня. 
Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно.
Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну.
Абзацом п`ятим статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце проживання це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає.
Згідно зі статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Суд зауважує, що 15.02.2026 набув чинності Закон України № 4751-IX «Про основні засади житлової політики».
Підпунктом 1 пункту 2 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність Житловий кодекс України, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Згідно із пунктом 4 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону дія цього Закону поширюється на житлові відносини, що виникли після набрання ним чинності. До правочинів про заселення у житлові приміщення, службове житло та житлові приміщення у гуртожитках, дійсних на день набрання чинності цим Законом, застосовується законодавство, що діяло на час їх укладення.
Позивач вселилась до спірної квартири та спірні правовідносини у даній справі виникли до набрання чинності Законом України № 4751-IX «Про основні засади житлової політики». Отже, правовідносини щодо користування спірним житловим приміщенням виникли та тривали у період дії положень Житлового кодексу України, які регулювали порядок користування житлом державного та комунального житлового фонду. 
Враховуючи принцип незворотності дії законів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України, а також те, що спірні житлові правовідносини сформувалися за дії зазначених норм, суд застосовує положення статей Житлового кодексу України для оцінки прав та обов`язків сторін у даній справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 62 ЖК України, до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. 
Як передбачено ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч. 1, 2 статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 статті 65 ЖК Української РСР).
Водночас під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 09.03.2021 у справі № 565/1499/19, від 16.01.2023 у справі № 523/1756/20.
Статтею 103 ЖК України передбачено, що договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України.
Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору.
Аналогічні приписи містить ст. 824 ЦК України, відповідно до якої на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.
Згідно із частинами першою, третьою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили.
У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Таким чином, договір найму жилого приміщення може бути змінено у разі смерті наймача та визнання в судовому порядку іншої особи членом сім`ї померлого наймача, а також визнання за ним права користування жилим приміщенням. Визнання в судовому порядку за ним права користування жилим приміщенням є у подальшому підставою для укладення договору найму жилого приміщення, в якому і буде зазначено наймачем іншого члена сім`ї, який постійно проживав разом з попереднім наймачем в неприватизованій квартирі і вів з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та який був наймачем спірної квартири, за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору № 65 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 30.07.2001.
При цьому, позивач ОСОБА_1 вселилась у квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 , як член сім`ї наймача про, що вказано у договорі найму №65 від 30.07.2001, а відтак у неї виникли ті ж права на користування вищезазначеною квартирою, що і у основного наймача.
Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справі №200/17337/17 та у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №953/3382/23.
Правовідносини сторін щодо користування спірною квартирою виникли на підставі вселення наймача і членів його сім`ї у житлове приміщення на законних підставах.
У зв`язку із смертю ОСОБА_2 , який був основним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_1 виникло право на визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.
При цьому, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник відповідача Тернопільської міської ради, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК, не надав доказів, які б спростовували законність вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру, разом з членами його сім`ї, в тому числі і з позивачем ОСОБА_1 ..
Постійне проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано у встановленому законом порядку та підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією про осіб зареєстрованих за адресою № 2976 від 16.06.2025 наданою Центром надання адміністративних послуг у місті Тернополі Тернопільської міської ради. 
Таким чином, позивач користувалась спірною квартирою як член сім`ї наймача ОСОБА_2 та після його смерті продовжує користуватися цією квартирою по даний час і відповідач не пред`являв жодних вимог щодо її звільнення.
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Враховуючи спірні цивільно-правові відносини між сторонами справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позивачем доведено, що вона є членом сім`ї наймача та набула рівного з наймачем права користування спірним жилим приміщенням, вела з останнім спільне господарство, продовжує мешкати у спірній житловій площі та її утримувати та бажає бути наймачем жилого приміщення замість попереднього наймача, який помер, а тому з метою захисту прав та інтересів позивача позов підлягає до задоволення, шляхом визнання ОСОБА_1 , наймачем двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання Тернопільської міської ради укласти з ОСОБА_1 , договір найму житлового приміщення, а саме, двохкімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_3 .
Окрім цього, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн сплачений при поданні даного позову до суду. 
На підставі вищевикладеного, ст. 47 Конституції України, ст. 824 ЦК України, ст.ст. 9, 61, 64, 65, 106 ЖК України,, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 263-265, 267-268 ЦПК, суд, - 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму, – задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 наймачем двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Тернопільську міську раду укласти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , договір найму житлового приміщення, а саме, двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Реквізити учасників справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 . 
Представник позивача: адвокат Заводовська Марія Любомирівна, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця праці вул. О. Теліги, 8 м. Тернопіль.
Відповідач: Тернопільська міська рада, код ЄДРПОУ 34334305, адреса місцезнаходження вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль.

Повне судове рішення складено 29.05.2026.

Головуючий суддя  	Н. Р. Кунець