Єдиний унікальний номер 725/2306/26 
Номер провадження 2/725/606/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2026 року м. Чернівці

Чернівецький районний суд міста Чернівців в складі:
головуючого судді Войтуна О.Б.
за участю:
секретаря Сумарюк М.О.,
представника позивача: Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Наталія Іванівна про визнання недійсним договору дарування квартири, -

В С Т А Н О В И В: 

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 07.08.2017 року.
В обґрунтування позову посилався не те, що 18.07.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № E/V082737 за умовами якого Банк зобов`язався надати кредит у розмірі 400 000,00 євро на термін до 18.07.2018, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. 
18.07.2008 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ПП «ПОЛЕКС-ЛЮКС» було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме торгівельного комплексу, загальною площею 1 178,10 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . 18.07.2008 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № E/V082737. Банк виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, однак вона порушила свої зобов`язання за Кредитним договором, припинила здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів, відтак Банк був вимушений звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. 
30.09.2013 заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/202/8258/2013 позовні вимоги Банку були задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 712 793,70 євро, що відповідно до офіційного курсу валют НБУ становило 7 342 758,64 грн.. 18.05.2017 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/31482/13-ц була задоволена заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 30.09.2013 у справі №2/202/8258/2013, заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 
Вказував, що під час розгляду судом справи №202/31482/13-ц, ОСОБА_1 за договором дарування відчужила належну їй на праві власності квартиру на користь близького родича ОСОБА_2 , а саме було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Н. І. та зареєстрований у реєстрі за номером 1760. 
Відповідно до п. 1 договору дарування ОСОБА_1 , безоплатно передала у власність ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та 07.08.2017 право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 
21.09.2017 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/31482/13-ц позовну заяву Банку було залишено без розгляду через неявку представника Позивача. Однак, згідно з розрахунком заборгованості, на дату укладання спірного договору (07.08.2017) за кредитним договором вже обліковувалась прострочена заборгованість у розмірі 1 595 488,07 євро, з яких 153 067,38 євро - прострочена заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 777 698,96 євро - заборгованість з процентів за користування кредитом, 664 721,73 євро - заборгованість з пені.
Зазначив, що згідно з розрахунком заборгованості, на дату укладання спірного договору (07.08.2017) за кредитним договором обліковувалась прострочена заборгованість у розмірі 1 595 488,07 євро, з яких 153 067,38 євро - прострочена заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 777 698,96 євро - заборгованість з процентів за користування кредитом, 664 721,73 євро - заборгованість з пені.
Зауважував, що 31.03.2022 рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців у справі №725/3779/21 частково задоволено позов Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України. Стягнуто солідарно з Позичальника та Поручителя заборгованість у розмірі 13 801,23 євро. 
29.06.2022 Постановою Чернівецького апеляційного суду у справі №725/3779/21 з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 29.07.2022, апеляційну скаргу Позичальника та Поручителя задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Поручителя на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову Банку до Поручителя про стягнення заборгованості відмовлено. 
10.04.2024 Постановою Верховного Суду у справі №725/3779/21 касаційну скаргу Позичальниці залишено без задоволення, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 31.03.2022 в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29.06.2022 залишено без змін. 
В подальшому 27.09.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69944894 з примусового виконання виконавчого листа № 725/3779/21 виданого 12.08.2022 Першотравневим районним судом м. Чернівців. В межах відкритого виконавчого провадження приватним виконавцем був направлений запит № 146592791 від 27.09.2022 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, у відповідь на який МВС України повідомило, що за боржником зареєстрований транспортний засіб марки SEAT, модель IBIZA, 1987 року випуску, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 . 06.10.2022 приватним виконавцем прийнято постанову про розшук вищевказаного транспортного засобу. Однак, станом на 09.01.2026 переданий у розшук транспортний засіб не знайдено, що підтверджує лист Департаменту патрульної поліції від 09.01.2026. Так, у відповідь на адвокатський запит, Департамент патрульної поліції повідомив, що станом на 09.01.2026 транспортний засіб марки SEAT, модель IBIZA, 1987 року випуску, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , перебуває у розшуку за категорією «Розшук ТЗ боржника приватним виконавцем». Відомостей про їх тимчасове затримання працівниками територіальних (відокремлених) та інших підрозділів ДПП немає. Згідно з відповіді на запит приватного виконавця № 308720373 станом на 08.01.2026 інших транспортних засобів за ОСОБА_1 не зареєстровано. 
Крім того, Пенсійний фонд України у відповідь на запит виконавця №308720317 від 08.01.2026 про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, повідомив, що особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу. На запит приватного виконавця № 308720323 від 08.01.2026, Державна податкова служба України повідомила, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня. 
Також у відповідь на запит приватного виконавця №246245474 від 21.01.2025 про наявні рахунки у боржників – юридичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців, а також рахунки, відкриті боржником – юридичною особою через свої відокремлені підрозділи, Державна фіскальна служба служба України повідомила, що юридичну особу або фізичну особу – підприємця знято з обліку у контролюючих органах. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на сьогоднішній день ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частка нежитлової будівлі, павільйону розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Однак, згідно з довідкою Фонду державного майна України оціночна вартість вищезазначеного нерухомого майна становить 41 078,58 грн. Таким чином, коштів отриманих від продажу 1/2 частки нежитлової будівлі на електронному аукціоні буде недостатньо для погашення заборгованості Відповідача-1 за судовим рішенням у справі № 725/3779/21 (13 801,23 євро, що за офіційним курсом валют НБУ станом на 12.01.2026 становить 692 054,39 грн.).
З огляду на викладене, можна констатувати, що у ОСОБА_1 відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог Банку як стягувача у виконавчому провадженні. При цьому, нерухоме майно на яке могло бути звернено стягнення у межах відкритого виконавчого провадження було відчужено ОСОБА_1 за договором дарування від 07.08.2017 (тобто після виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) на користь близького родича.
Також реалізація предмету іпотеки (вартість якого орієнтовно 2 432 473,65 грн.) буде недостатньо для погашення заборгованості встановленої і рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 25.12.2013 у справі №22ц-1357/13р (4 999 056,11 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 468 697,00 євро), і рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців у справі №725/3779/21 (13 801,23 євро, що за курсом НБУ станом на 12.01.2026 еквівалентно 692 054,40 грн.).
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 продовжує використовувати відчужені квартиру для постійного місця проживання, з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив суд визнати недійсним договір дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , укладений 07.08.2017 між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Наталією Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 1760.
Від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просили відмовити повністю у задоволенні позову, оскільки вважають, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що станом на 07.08.2017 року тобто на момент укладення договору дарування існували всі передбачені законом підстави для його недійсності. Станом на 07.08.2017 року у ОСОБА_1 не було жодного підтвердженого судом боргу ні за тілом кредиту, ні за процентами, ні за пенею, ні за 3 % річних, оскільки період за який такі 3 % ручних були присуджені, розпочався лише у 2018 році. Відповідно обов`язок зі сплати 3% річних виник після укладення оспорюваного договору та не може ретроспективно використовуватися для доведення неплатоспроможності боржника на момент дарування.
Крім того ствердження позивача, що станом на 07.08.2017 року існувала заборгованість за договірними процентами в сумі 777 698,96 євро та пенею в сумі 664 721,73 євро є необґрунтованими, оскільки банк реалізував право на дострокове стягнення ще у 2011 році звернувши стягнення на предмет іпотеки, як наслідок не мав права нараховувати договірні проценти та пеню.
Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого вважає хиб ними твердження відповідачів щодо відсутності «підтвердженого судом боргу» на момент вчинення спірного правочину, оскільки на дату укладення спірного договору за кредитним договором обліковувалась прострочена заборгованості у розмірі 1 595 488,07 євро, у справі №926/1683/15 ухвалою Вищого господарського суду від 07.06.2016 року було встановлено заборгованість за кредитним договором 1 021 592,74 євро та предмет іпотеки передано в управління Банку на період до його реалізації. 
Також відповідачами не спростовано доказами, що сплату заборгованості чи її відсутності.
Зауважував, що підставами визнання недійсним правочину позивач вважає, його вчинення всупереч добросовісності та недопустимості зловживання правом, як такий який був вчинений з метою завдати шкоди кредитору.
В сукупності всіх обставин спірний правочин є фраудаторним, оскільки підстави його недійсності як існували на момент вчинення правочину так і досі існують.
Просив врахувати наведені обставини та задовольнити позов.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у ньому та поданих заявах по суті справи. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачі та третя особа в судове засідання не прибули.
Суд заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № E/V082737 за умовами якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 400 000,00 євро на термін до 18.07.2018, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором.
30.09.2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №2/202/8258/2013 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 частково задоволено вимоги Банку та стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №Е/V082737 від 18.07.2018 р. у розмірі 712 793,70 євро, що відповідно до офіційного курсу валют НБУ становило 7 342 758,64 грн..
Надалі ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/31482/13-ц від 18.05.2017 року було скасовано заочне рішення за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення та справу призначено до розгляду в загальному порядку.
07.08.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Н. І. та зареєстрований у реєстрі за номером 1760. Відповідно до п. 1 договору дарування ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до витребуваної судом інформації з Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану за клопотанням позивача, встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/31482/13-ц від 21.09.2017 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишено без розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частиною 2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У відповідності до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як вбачається із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №9 від 06.11.2009 р. для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.
Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Суд також звертає увагу, що у випадку оспорювання правочину третьою стороною саме на неї покладається тягар доказування недійсності договору.
Звертаючись із даним позовом позивач вважає, що оспорюваний правочин є фраудаторним, оскільки на його думку був спрямований на уникнення від звернення стягнення на майно боржника – ОСОБА_1 ..
Виходячи із обставин справи суд не може погодитись із таким твердженням, оскільки на момент вчинення спірного правочину, рішення про стягнення заборгованості не було.
Крім того як зазначає позивач вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором було направлено 27.12.2010 р. та отримано ОСОБА_1 10.01.2011 р., а договір дарування квартири було укладено аж через понад 6 років, що ставить під сумнів доводи позивача щодо фраудаторності правочину.
Також доводи про те, що договір безоплатний та укладений між родичами в контексті даної справи не може свідчити про фіктивність правочину, оскільки за своєї природою договір дарування є безоплатним та в більшості випадків укладається саме між родичами в переважній більшості між батьками та дітьми, а також сам законодавець для даної категорії осіб передбачив пільгову ставку оподаткування.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивач також посилається на виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №725/3779/21 від 12.08.2022 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 13 801,23 Євро.
Однак судом не може бути прийнято це до уваги, оскільки зазначене рішення було ухвалено 31.03.2022 року тобто майже через 5 років після укладення спірного правочину. 
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено фраудаторності договору дарування від 07.08.2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недобросовісності та зловживання правом ОСОБА_1 , як наслідок відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11,15-16, 215, 234, 717, 719 ЦК України, ст.ст.4-6,76-81,95, 258-259,263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Наталія Іванівна про визнання недійсним договору дарування квартири.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Войтун О. Б.