ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1446/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/3618/25 Категорія: 304090000 | Смовж О. Ю.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Фетісова Т. Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач | Фетісова Т. Л.
судді | Новіков О. М., Василенко Л. І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Ґедзь О. В. на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.04.2026 (повний текст складено 15.04.2026, суддя в суді першої інстанції Смовж О. Ю.) у цивільній справі за позовом ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

у грудні 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №75677659 від 11.07.2021 у розмірі 7 854,36 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог вказано на те, що позивач у справі набув права вимоги до відповідача за укладеними договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення, а також на наявність невиконаних договірних зобов`язань у позичальника щодо погашення заборгованості.
Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.04.2026 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на те, що позивачем не надано на підтвердження своїх вимог первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт укладення договору споживачем з первісним кредитором, що ставить під сумнів дійсність кредитних відносин. Також суд зауважив, що позивачем не доведено належну ідентифікацію позичальника та факт надсилання саме відповідачу одноразового ідентифікатора для укладення кредитного договору.
Представник позивача подала на вказане рішення суду 18.05.2026 апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позов.
Вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на дійсність договору позики на умовах кредитування, за яким стягується заборгованість, який було належним чином укладено в електронному вигляді, що відповідачем не заперечується. 
Відповідні договори, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є чинними, отже належним чином підтверджують наявні правовідносини. Таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості без задоволення.
Наголошує, що доказами отримання відповідачем кредитних коштів є електронна платіжна інструкція, підписана ЕЦП платіжної установи (ФІНЕКСПРЕС), про перерахування коштів на банківську картку Відповідача №c18f4575-17d1-4d50-86b2-a8ee01bb681e від 11.07.2021, довідка платіжної установи №КД-000068616/ТНПП від 28.10.2025, лист Позикодавця №28/10/25-10300 від 28.10.2025.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 11.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір позики №75677659 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 450,00 грн строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована).
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису TMd1AtmtxM, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1) у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. 
Кредитодавцем ідентифіковано позичальника як ОСОБА_1 та встановлено, що останній використав / наклав такий електронний підпис / одноразовий ідентифікатор: TMd1AtmtxM - 11.07.2021 21:31:00, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. 
Позикодавець на виконання Договору позики №75677659 від 11.07.2021, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2 450,00 грн за посередництвом платіжної системи (ТОВ «ФК Фінекспрес» - платіжна система, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на банківську платіжну картку фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку юридичної особи (IBAN) на банківську платіжну картку фізичної особи технічно неможливий без використання платіжної системи. 
Зазначене підтверджується електронною платіжною інструкцією №c18f4575-17d1-4d50-86b2-a8ee01bb681e від 11.07.2021, що складена та підписана в електронній формі електронно-цифровим підписом платіжної установи № c18f4575-17d1-4d50-86b2-a8ee01bb681e від 11.07.2021.
Згідно листа №28/10/25-10300 від 28.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідача на підставі платіжної інструкції №c18f4575-17d1-4d50-86b2-a8ee01bb681e (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №75677659.
Згідно довідки № КД-000068616/ТНПП від 28.10.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 11.07.2021, сума 2 450,00 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу c18f4575-17d1-4d50-86b2-a8ee01bb681e. 
Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
Враховуючи викладені вище умови Договору позики №75677659 від 11.07.2021 та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 8,00 грн, заборгованість останнього за договором позики складає 7 854,36 грн, зокрема: 2 450,00 грн - за основною сумою боргу; 5 404,36 грн - за відсотками.
Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики №75677659 на підставі договору факторингу.
Так 21.12.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75677659 від 11.07.2021.
31.03.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75677659 від 11.07.2021.
Згідно з п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. 
Позивачем надано суду Додатки №4 та №5 до Договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 та Договору факторингу №2112 від 21.12.2021.
Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7 861,16 грн, з яких: 2 450,00 грн - за основною сумою боргу, 5 411,15 грн - за відсотками.
На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з позичальника зазначену суму заборгованості.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за договором позики та не повернув їх у погоджені строки разом із нарахованими відсотками, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договором факторингу, які є чинним та недійсними у судовому порядку не визнавалися.
Доказів погашення кредитного боргу, які б не були враховані позивачем при визначенні заявленої до стягнення у справі суми, матеріали справи не містять.
Таким чином у справі доведено наявність боргу у відповідача за договором від 11.07.2021 в сумі 7 861,16 грн, з яких: 2 450,00 грн - за основною сумою боргу, 5 411,15 грн - за відсотками, який відповідачем не спростовано.
Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано на підтвердження своїх вимог первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору, адже матеріалами справи дана обставина підтверджується електронною платіжною інструкцією, підписаною ЕЦП платіжної установи (ФІНЕКСПРЕС), про перерахування коштів на банківську картку Відповідача №c18f4575-17d1-4d50-86b2-a8ee01bb681e від 11.07.2021, довідкою платіжної установи №КД-000068616/ТНПП від 28.10.2025, листом Позикодавця №28/10/25-10300 від 28.10.2025.
При цьому відповідач такі обставини не заперечує та не доводить про виконання нею зобов`язань за кредитом перед кредиторами або про неотримання кредитних коштів за договором.
Відтак, ураховуючи презумпцію правомірності правочину згідно вимог ст. 204 ЦК України, у суду відсутні підстави для обґрунтованих сумнівів щодо факту отримання відповідачем коштів кредиту, обумовлених укладеним кредитним договором.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру - правові висновки ВС у постанові від 10.12.2025 у справі № 701/171/25.
За обставин даної справи позивачем було надано паперові копії доказів, що підтверджують позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, зокрема, договір позики від 11.07.2021, підписаний відповідачем, як позичальником, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (комбінацією символів самостійно введеною позичальником TMd1AtmtxM), де викладено умови кредитування, які позивачем покладено в основу заявлених вимог щодо стягнення заборгованості та визначення її розміру.
Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника (ПІБ, РНКОПП, реквізити паспорта, зареєстрована адреса місця проживання), необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем.
Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав. 
Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з використанням персональних даних відповідача матеріали справи не містять.
Відтак відповідач не спростував факт самостійного волевиявлення позичальника щодо оформлення кредитних правовідносин за якими стягується заборгованість у справі.
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорі, повідомлених кредитору, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, апеляційний суд вважає, що посилання скаржника про те, що позивач не надав доказів того, що договір дійсно був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у тому, що саме відповідач є стороною позичальника за вказаним договором.
Отже позивачем, на думку апеляційного суду, переконливо доведено наданими доказами існування стверджуваних обставин щодо укладення кредитного договору з відповідачем, його змісту, а також факту перерахунку кредитних коштів позичальнику.
Таким чином суд першої інстанції необґрунтовано та не об`єктивно вказав про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів за договором від 11.07.2021.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належну ідентифікацію позичальника та укладення в електронній формі кредитного договору, з урахуванням такого.
Як вбачається з правового висновку ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Верховний Суд вказав, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене ЗУ «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Отже укладення кредитного договору в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, як у даній справі, відповідає приписам законодавства.
При цьому сам факт наявності у договорі одноразового ідентифікатора, самостійно введеного позичальником після своїх ідентифікуючих даних, підтверджує і факт надсилання вказаній особі такого ідентифікатора, чому суд першої інстанції належної уваги не приділив.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.04.2026 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
Таким чином подана представником позивача апеляційна скарга підлягає до задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 6056 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, та документально підтверджені витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 4500 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу - задовольнити.
Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.04.2026 у даній цивільній справі - скасувати.
Позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором №75677659 від 11.07.2021 у розмірі 7 854,36 грн, а також 6056 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій і 4500 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 21.07.2026.

Суддя-доповідач   

Судді