15.09.26
22-ц/812/1835/26

Провадження № 22-ц/812/1835/26 Головуючий суду першої інстанції Лагода А.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 року м. Миколаїв Справа № 487/2708/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Лагоди А.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, 

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2026 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі – ПрАТ « Миколаївська ТЕЦ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
Позов мотивований тим, що позивач в опалювальних сезонах 2023-2026 років здійснював постачання теплової енергії до будинку по 
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Позивачем надано за період з 01 листопада 2023 року по 01 березня 2026 року на суму 45 843.16 грн.
Проте, відповідач вказану заборгованість в добровільному порядку погасити відмовляється.
З урахуванням перерахунку залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану за період з 01 листопада 2023 року по 01 березня 2026 року на теперішній час складає 46 064.04 грн.
Посилаючись на викладене, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 46 064.04 грн боргу за спожиту теплову енергію.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 46 064.04 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 328 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, відкрито особовий рахунок за надані послуги теплопостачання. 
Відповідач не заперечує про нарахування абонентської плати, не спростовує факт постачання теплової енергії, не заявляє клопотання про проведення експертизи в разі його незгоди з обсягами заявлених позовних вимог.
Приймаючи до уваги те, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, та враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позов підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції вважав за достатнє встановити обставини щодо постачання теплової енергії, належності квартири відповідачу та наявності вимоги матеріального характеру позивача до відповідача без необхідності встановлення кількості поставленої позивачем теплової енергії, яку визначено на підставі показань загальнобудинкового лічильника теплової енергії та з урахуванням розділу загальнобудинкового обсягу спожитої теплової енергії між усіма споживачами згідно площ належних їм об`єктів нерухомого майна у будинку.
Суд першої інстанції самостійно не визначив коло обставин, які підлягають встановленню й доказуванню у даній конкретній справі, не звернув увагу на аргументи відповідача, що встановленню й доказуванню підлягають обставини про обсяги споживання теплової енергії на підставі показань лічильника теплової енергії, розподілу обсягів спожитої теплової енергії між споживачами відповідно до опалювальних площ належних їм приміщень і що тягар доказування цих обставин належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами за галузевим законодавством лежить саме на позивачі. Мотивів чому суд не прийняв до уваги наведені відповідачем аргументи та положення законів у рішенні суду не наведено.
Позивач мав довести обставини щодо обліку споживання теплової енергії в будинку АДРЕСА_2 , обсягів споживання теплової енергії в будинку в цілому, розподілу обсягів теплової енергії між споживачами згідно площ об`єктів нерухомого майна, застосованих у відповідний період цін і тарифів.
У вказаний позивачем період на адресу відповідача жодного разу не надходило рахунків з розширеною інформацією.
З розрахунку позивача не зрозуміло з яких даних про обсяги витраченої теплової енергії, показань лічильників теплової енергії, на підставі яких визначені ці обсяги та опалювальних площ будинку АДРЕСА_2 виходив позивач при розрахунку вартості опалення 1 кв. м площі.
Приєднаний до позову розрахунок не підписаний позивачем, але суд до уваги ці зауваження не прийняв і позовну заяву без руху не залишив.
Про прийняте судом процесуальне рішення за заявою з поясненнями позивача від 10 червня 2026 року в судовому рішенні нічого не зазначено.
Згідно прикладеного до позову розрахунку розмір заборгованості за теплову енергію становить 44 987.60 грн, а розмір плати за абонентське обслуговування – 1 076.44, тоді як суд встановив, що заборгованість за спожиту теплову енергію становить 46 064.04 грн.
ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» надало відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві позивач зазначав, що твердження відповідача, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини щодо обліку споживання теплової енергії у буд. АДРЕСА_2 в цілому, розподілу обсягів теплової енергії між споживачами згідно площ об`єктів нерухомого майна, застосованих у відповідний період цін і тарифів не відповідають дійсності оскільки, позивачем неодноразово надавалася інформація щодо нарахувань по особовому рахунку, як в відповідях на звернення так і під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Заперечуючи проти здійсненних позивачем нарахувань, відповідачем не наведено жодного доводу щодо неправильності алгоритму такого розрахунку, не надано контррозрахунку.
Твердження відповідача про те, що йому не надавалися рахунки за комунальні послуги не може бути взято до уваги. Вся інформація по особовому рахунку міститься на офіційному сайті позивача та відображається в рахунках- повідомленнях Міського інформаційно-розрахункового центру.
Судом при ухваленні рішення було досліджено всі обставини справи, надана належна правова оцінка правовідносинам, що склались, а тому підстави для скасування рішення відсутні.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» здійснювало постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 , в опалювальних сезонах 2023-2026 роках, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 червня 2025 року власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2017 року, на яку оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 .
За посиланням https://ntec/mk.ua на Інтернет-сторінці позивача розміщено інформацію, що постановою КМУ від 8 вересня 2021 року № 1022 затверджено зміни, що вносяться до постанови від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії».
Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі — виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі — споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі — послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в опалювальному сезоні 2023-2026 роках  надавав послугу з централізованого опалення до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (наряд від 14 листопада 2022 року; наряд від 20 листопада 2023 року; наряд від 11 листопада 2024 року; наряд від 15 листопада 2025 року). 
В житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 встановлено прилад обліку теплової енергії. Спожита теплова енергія нараховується відповідно до показників приладу обліку, який встановлений у будинку. Відомості про об`єми споживання теплової енергії надані позивачем за період, який зазначено в позовній заяві, що свідчить про кількість спожитої енергії по приладу обліку за кожен місяць. 
Квартира АДРЕСА_4 за цією адресою підключена до системи централізованого опалення. 
У зазначеному будинку відсутні місця загального користування, допоміжні приміщення, тому нарахування за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби, мешканцям будинку позивач не здійснює.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2023 року по 01 березня 2026 року, складає 44 987.60 грн, а також борг за абонентське обслуговування 1 076.44 грн, а разом 46 064.04 грн.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц від 06 листопада 2019 року, у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У частині 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши надані докази, подані сторонами, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_5 та плати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 за цією ж адресою.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зауважує наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-ІV (з подальшими змінами) визначені наступні терміни: постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;
суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування;
Стаття 3 цього Закону визначено, що відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Проєктування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
Як встановлено житло позивача розташоване в багатоквартирному житловому будинку, в якому система опалення є єдиною, а теплова енергія подається в опалювані сезони відповідно до наказів про початок та закінчення опалюваного періоду на підставі рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради.
Отже, в умовах єдиної системи центрального опалення подача теплоносіїв до системи теплоспоживання житлового будинку забезпечує опалення всіх його приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення та здійснюється ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».
Відповідно до статті 382 ЦК України система опалення належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири.
Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. 
Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії проводяться відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання від 09 червня 2018 року № 2119-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1209 (надалі - Правила № 830) та укладених договорів відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 березня 2022 року № 61 (надалі - Методика № 315) за встановленим тарифом на послугу з постачання теплової енергії у розмірі 1 873,39 за 1 Гкал, відомості про розмір якого затверджуються рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щорічно або за необхідністю та знаходяться в загальному доступі в мережі інтернет на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».
Відповідно до пункту 1 розділу III Методики № 315  загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді (Q^оп_буд) визначається так:
за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) за його наявності;
розрахунковим методом у разі тимчасового виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку (Q^оп_буд.розр) відповідно до розділу XI цієї Методики;
розрахунковим методом у разі відсутності вузла комерційного обліку за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку. Такий обсяг споживання теплової енергії у будівлі/будинку підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 цього розділу.
Визначення обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку, обладнаній системою автономного теплопостачання, здійснюється за показаннями вузла обліку на виході з автономної теплогенеруючої або когенераційної установки.
Розрахунок нарахувань за послуги з постачання теплової енергії по особовому рахунку відповідача за визначений у позовних вимогах період були надані суду позивачем у своїх поясненнях. Будь-яких заперечень щодо таких обрахувань відповідачем не надано.
Плата за абонентське обслуговування визначена пунктом 11 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі-індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу із постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягнення плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузла комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Відповідно до пункту 33 Правил № 830 плата за абонентське обслуговування вноситься споживачем виконавцю щомісяця.
Плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, тому, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами» від 21 серпня 2019 року № 808, держава регулює її граничний рівень. Станом на 01 січня 2024 року граничний розмір плати за абонентське обслуговування з розрахунку на одного абонента становить 42,94 грн (з ПДВ), але наказом ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 22 вересня 2021 № 473 плата за абонентське обслуговування для будинків з приладом обліку склала 32,57 грн (з ПДВ), а наказом ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 28 жовтня 2024 року № 340 плата за абонентське обслуговування для будинків з приладом обліку склала 42,85 грн (з ПДВ).
Отже, оскільки як встановлено ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надаються позивачем, та не звертався до ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» із заявою про відмову від них, то ОСОБА_1 зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги за постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування.
Доводи скаржника про те, суд першої інстанції самостійно не визначив коло обставин, які підлягають встановленню й доказуванню у даній конкретній справі, не звернув увагу на аргументи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову є несплата послуг за постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування, то суд в межах цього предмета позову встановив факт постачання теплової енергії, її обсяг відповідно до показів лічильника та факт несплати за надані послуги. Відповідач встановлених обставин не спростував, хоча це є його процесуальним обов`язком.
Щодо розрахунку позивача обсягів витраченої теплової енергії, показань лічильників теплової енергії, на підставі яких визначені ці обсяги та опалювальних площ будинку АДРЕСА_2 , то такий розрахунок був направлений позивачем особисто відповідачу на його адресу та продубльований в поясненнях ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», наданих суду першої інстанції.
Твердження про те, що приєднаний до позову розрахунок не підписаний позивачем, відхиляються апеляційним судом, оскільки такий розрахунок є фактично випискою з особового рахунку відповідача та виконаний працівником відділу збуту енергії та ним і підписаний. Якщо у позивача виникли сумніви щодо такого документа, то у суді першої інстанції необхідно було заявити клопотання про витребування оригіналу такого документу.
Помилковість суду першої інстанції щодо включення у загальну суму заборгованості за постачання теплової енергії заборгованість за плату за абонентське обслуговування ( 1 076.44 грн), як зазначено скаржником в апеляційній скарзі, не впливає на обов`язок відповідача щодо сплати такої суми, а отже, й на вирішення спору по суті.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
З огляду на встановлені обставини та надані сторонами доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування споживачу ОСОБА_1 плати за постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за адресою: АДРЕСА_5 виконуються відповідно до наведених норм законів та нормативно-правових актів між суб`єктами відносин у сфері теплопостачання, та є обов`язковими для виконання.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ґрунтується на встановлених обставинах справи, наданих доказах та наведених нормах матеріального права.
Враховуючи, що при ухваленні рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийняв обґрунтоване рішення щодо стягнення заборгованості за надані позивачем послуги та плату за абонентське обслуговування, а отже, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстави для розподілу судових витрат понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2026 року
залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 15 вересня 2026 року.