ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2026 | Справа № 910/16429/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Тілмарк" 
про ухвалення додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_1 ;
2) ОСОБА_2 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Тілмарк";
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто"
про визнання недійсним договору, скасування записів

Суддя Котков О.В. 
Секретар судового засідання Костюк А.С.
представники учасників справи: 
від відповідача-1 (заявника), відповідача-2: Дяченко О.В.
від позивача-1: не з`явився
від позивача-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач-1) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач-2) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Тілмарк" (далі - ТОВ "ФК "Тілмарк", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто" (далі - ТОВ "Ассісто", відповідач-2) про визнання недійсним договору, скасування записів.
Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження відповідно до процедури, визначеної Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України). 
За результатами розгляду цієї справи рішенням суду від 02.07.2026 в позові було відмовлено повністю.
Після ухвалення вказаного судового рішення до Господарського суду міста Києва від ТОВ "ФК "Тілмарк" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення судових витрат на правничу допомогу, у якій заявник просить стягнути з позивачів-1, 2 витрати на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2026 розгляд вказаного питання було вирішено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи за правилами, визначеними ст. 221, 244 ГПК України.
Зі свого боку представник позивачів подав заперечення щодо стягнення заявленої суми, в яких зазначив про їх необгрунтованість, вважав, що заявлена сума витрат є неспівмірною з обсягом наданих послуг, а тому просив відмовити у цих витратах.
У судовому засіданні представник заявника (відповідача-1) подану заяву підтримав та обґрунтував, просив її задовольнити.
Представники позивачів в судове засідання не з`явились були повідомлені про розгляд заяви належним чином.
Розглянувши заяву відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, заслухавши пояснення представника відповідачів-1, 2 та дослідивши в цій частині докази, суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи.
Частиною 1 ст. 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн. відповідач-1 надав копії:
- свідоцтва серії ПТ № 2185 від 25.01.2022 про право на зайняття адвокатською діяльністю Дяченко О.В.;
- довіреності від 22.11.2024, виданої адвокату Дяченко О.В. на надання правничої допомоги ТОВ "ФК "Тілмарк";
- договору від 22.11.2024 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Дяченко О.В. та ТОВ "ФК "Тілмарк", а також додаткової угоди від 26.12.2025 до цього договору, відповідно до якого сторони погодили, що розмір гонорару (вартість послуг) адвоката за надання правничої допомоги у суді першої інстанції становить 50 000,00 грн. (п. 3 додаткової угоди);
- акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 03.07.2026 із зазначенням переліку наданих послуг на суму 50 000,00 грн.
Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У той же час при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховним Судом у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, за якою при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У даному випадку суд враховує наступні критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: категорію справи, яка має середній ступінь складності; розгляд справи в загальному позовному провадженні; строк розгляду справи; обсяг виконаної адвокатом роботи при підготовці відзиву та заяв по суті позову (заперечень, пояснень) та процесуальних клопотань; кількість судових засідань та участь у них представника відповідача-1; формування та викладення своєї позиції адвокатом відповідача-1 на доводи позивачів, а також те, що судом не проводились додаткові процесуальні дії та більшість доказів, на які посилається відповідач-1 була досліджена у інших справах.
Крім того, суд враховує наявність заперечень позивачів щодо стягнення з останніх витрат на правничу допомогу.
За таких обставин, враховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем-1 розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірним зі складністю розгляду справи, а тому вважає за необхідне зменшити суму витрат заявника на правничу допомогу з 50 000,00 грн до 25 000,00 грн.
Отже вимоги відповідача-1 про стягнення витрат на правничу допомогу суд задовольняє частково.
При цьому суд приймає до уваги висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, про те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачів.
Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Тілмарк" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Тілмарк" (04053, Україна, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 77, ідентифікаційний код 43324072) витрати на правничу допомогу у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.
3. В іншій частині заяви - відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне додаткове рішення складено 20 серпня 2026.

Суддя О.В. Котков