Справа № 138/1776/26
Провадження №:2/138/1567/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2026 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі головуючого судді Київської Т.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом.
Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що 14.06.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем було укладено кредитний договір №14963-06/2024. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 10000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Товариство свої зобов`язання виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу гроші кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, однак відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Кредитний договір підписаний сторонами електроннимми підписами. 24.09.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24092024, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. На підставі вказаного договору факторингу позивач отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 25950,00 грн. Станом на момент укладення договору факторингу строк кредитування не закінчився, а тому позивачем продовжено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою.
Позивач зазначив, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого обов`язку та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив погашення заборгованості, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, який в загальному розмірі становить 28500,00 грн.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.07.2026 за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «Приватбанк» докази.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.08.2026 клопотання відповідача про витребування доказів залишено без задоволення.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.08.2026 за клопотанням відповідача витребувано у первісного кредитора докази.
19.08.2026 на виконання ухвали суду надійшла заява ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».
Головуюча суддя Київська Т.Б. перебувала у відпустці у період з 17.08.2026 по 11.09.2026, включно, на підставі наказу №102 по Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області від 30.07.2026
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав.
Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. 11.06.2026 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, зокрема, що позивачем у розрахунку заборгованості зазначено про те, що відповідач не здійнювала платежів на рахунок погашення заборгованості, що не відповідає дійсності, оскільки протягом строку дії договору нею вчинялись регулярні платежі на рахунок первісного кредитора. Крім того, позивачем необгрунтовано правових підстав для стягнення з неї штрафу у розмірі 10000,00 грн. від якого вона в силу положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільнена. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. порушує принцип розумності та співмірності, оскільки позов є шаблоним, а представник участі в засіданнях не бере.
Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. 
Дослідивши зміст позову та доданих до нього документів, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, 14.06.2024 відповідач звернулась до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» із заявою-анкетою клієнта на отримання фінансового кредиту, в якій зазначила, зокрема, свої анкетні дані, резвізити паспортного документу, адресу проживання, місце роботи та дохід, засоби зв`язку, номер банківської платіжної картки. Підписанням вказаної заяви-анкети відповідач підтрведила, що ознайомлена з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (надалі- Правила), які розміщені на веб-сайті starfin.com.ua (далі - Сайт), приєднується до договору про спосіб підписання, який розміщений на сайті, та надає згоду ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на використання під час підписання будь-яких документів (повідомлення, довідки, заяви, інше), пов`язаних з укладенням та виконанням договору про надання фінансового кредиту, накладенням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом «Про електронну комерцію» або аналога власноручного підпису та печатки (факсимільного відтворення підпису та печатки за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису та печатки), зразок якого розміщений в договорі про спосіб підписання на сайті товариства.
14.06.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №14963-06/2024. Відповідно до умов вказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів. Дата погашення кредиту 11.10.2024. За користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору.
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів та комісії визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору.
Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки клієнта, НОМЕР_1 , протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу. Укладення договору відбувається згідно ЗУ «Про електронну комерцію».
Позивачем надано до суду додаток №1 до вказаного вище договору (графік платежів) та паспорт споживчого кредиту в якому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша важлива інформація.
Також, в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію, відповідно до якої ОСОБА_1 , з якою укладено договір №14963-06/2024 від 14.06.2024 ідентифікована ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор W2302; час відправки ідентифікатора позичальнику 14.06.2024; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор 380976066100. Зазначений номер телефону також зазначався відповідача у заявах, які були подані до суду.
Вказані вище документи підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Як доказ перерахування коштів на банківську картку відповідача кредитних коштів, позивачем надано до суду лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3426_260217115732 від 17.02.2026, в якому зазначено, що 14.04.2024 було успішно перераховано кошти у розмірі 10000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 , номер транзакції у системі iPay – 424940531.
Крім того, згідно листа АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260812/122487-БТ від 19.08.2026 на ім`я відповідача у банку емітовану картку НОМЕР_2 та на вказаний рахунок 14.06.2024 було зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн.
Відповідач факт укладення договору кредиту та отримання кредитних коштів не заперечувала.
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору підготовлено первісним кредитором, станом на 24.09.2024 заборгованість відповідача становила 25950,00 грн., а саме: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10950,00 грн. заборгованість за відсотками; 5000,00 грн. заборгованість за штрафами.
Крім того, ухвалою суду від 07.08.2026, за клопотанням відповідача, було витребувано у первісного кредитора докази. На виконання зазначено ухвали суду ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» подало до суду копії розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 14.06.2024 по 11.10.2024, квитанцію про здійснення відповідачем платежу в розмірі 4200,00 грн., лист підтвердження здійснення перерахування кредтних коштів.
Відповідач заперечуючи щодо належного виконання ухвали суду від 07.08.2026 зазначала, що дана ухвала не виконана у повному обсязі, однак суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки витребувана інформація була надана перісним кредитором, зокрема, детальний розрахунок заборгованості за період з 14.06.2024 по 11.10.2024 з відображенням усіх здійснених платежів на рахунок погашення заборгованості, яких було лише один, зокрема, 13.07.2024 у розмірі 4200,00 грн., які були враховані в рахунок погашення заборгованості по відсоткам, а також первинні бухгалтерські документи. Інші заперечення відповідача є її власною оціночною думкою щодо наданих суду доказів. При цьому, відповідач стверджуючи ту обставину, що вона здійснювала регулярні платежі на рахунок погашення заборгованості не зазначає про жодні докази і такі суду надані не були, тоді як в матеріалах справи наявна лише одна квитанція від 13.07.2024 у розмірі 4200,00 грн. про оплату заборгованості.
24.09.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №24092024 відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. На підтвердження оплатності договору факторингу позивачем надано до суду платіжну інструкцію №5895 від 24.09.2024 з призначенням платежу «плата за відступлдення права вимоги зг. договору факторингу № 24092024 від 24 вересня 2024 року».
Того ж дня, між сторонами було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним вище договором факторингу, відповідно до якого позивач прийняв реєстрів боржників.
Як слідує з витягу з реєстру боржників від 24.09.2024 до вказаного вище договору факторингу позивач отримав право вимоги за кредитним договором відповідача із загальним розміром заборгованості 25950,00 грн. 
В матеріалах справи також наявне повідомлення ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» адресоване відповідача, в якому повідомлено про відступлення прав вимоги та надано резківзити для погашення заборгованості за кредитиним договором нового кредитора.
Представник позивача у своєму позові зазначив, що оскільки станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, то ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було продовжено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у період з 25.09.2024 по 11.10.2024 на підставі п.1.4.1 договору та ст.1048, 1050 та 1054 ЦК України. 
Згідно розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості відповідача становить у загальному розмірі 28500,00 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн, заборгованості за процентами у розмірі 13500,00 грн., заборгованість за штрафами у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Крім того, без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі№640/7029/19.
Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт укладення вказаного вище кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. 
Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідачем не спростовувалась обставина з приводу укладення кредитного договору та отримання кредиту за цим договором, а також те, що вказаний вище договір факторингу був визнаний недійсним та не підлягає до виконання.
Судом також враховано те, що учасником спірних правовідносин, за виключенням відповідача, є фінансова, а не банківська установа, нормативно-правове регулювання діяльності якої має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. Так, первісний кредитор не є банком, а тому не відкривав позичальнику рахунок, а лише здійснив перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок позичальника у банківській установі.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17, від 25 липня 2024 року справі №500/6150/14).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).
Суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, а також факт неповернення отриманих кредитних коштів кредитодавцю у порядку та строки, визначені договорами.
Крім того, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. 
Позивач стверджує ту обставину, що позичальником заборгованість ні новому, ні попередньому позичальнику по договору кредиту у повному обсязі не сплачувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. 
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Враховуючи, що відповідач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Отже, долучений до справи договір факторингу є чинними, його дійсність ніким не оспорена, а тому він підлягає до виконання.
Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище договором кредиту до відповідача, як боржника.
Разом з тим, визначаючись щодо розміру заборгованості суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 5000,00 грн штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів - підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69).
Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Так, на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати штрафні санкції за кредитним договором в розмірі 5000,00 грн, від сплати яких позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення.
Крім того, як зазначалось вище, п.1.4.1 договору кредиту, який було укладено між сторонами спору 14.06.2024, передбачено, зокрема, що розмір процентною ставки становить 1,50% протягом усього строку кредитування. Строк кредитування становить 120 днів, тобто з 14.06.2024 по 11.10.2024. Як слідує, з наданого до суду розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом нараховані у період з 14.06.2024 по 11.10.2024, тобто в межах строку кредитування. 
Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023).
Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023.
Таким чином, законодавчо встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року включно) протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року включно).
Тобто, з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1% (ч. 5 ст. 8 цього Закону).
Враховуючи наведене вище, визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 14.06.2024 по 20.08.2024 у розмірі 1,5% узгоджується з положеннями п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», однак починаючи з 21.08.2024 кредитор мав право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за ставкою не більше ніж 1,0%, відтак розмір заборгованості за процентами у вказаний період становить 5200,00 грн (10000,00 грн х 1% х 52 дні). Тобто, загальний розмір заборгованості за процентами складає 10900,00 грн. (13000,00 грн. – 2600,00 грн.) 
Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 20900,00 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн. і заборгованості за процентами у розмірі 10900,00 грн. 
Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини і враховуючи те, що вказаний вище кредитний договір встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконала, як стверджує позивач, взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 20900,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1952,34 грн. (2662,40/73,33%).
Крім того, представник позивача у своєму позові просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на правничу допомогу.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, 01.07.2025 між адвокатським об`єднанням «Апологет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про надання правової допомоги №0107.
У розділі 2 вказаного вище договору передбачено, що порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору визначаються додатком №1 до договору. Додаток №1 є документом, що стосується виключно правовідносин між сторонами, і становить собою конфіденційну інформацію. Для реалізації п.1.1 та п.1.2 договору сторонам не потрібно пред`являти будь-якій третій особі додаткові частини цього договору. Вартість наданих послуг за одну кредитну справу становить 8000,00 грн. Детальна інформація про справу, обсяг послуг, ціну послуг вказуються у акті наданих послуг.
До вказаного вище договору позивачем також долучено акт №1372 наданих послуг від 11.05.2026 підписанням якого сторони погодили, що адвокатським об`єднанням було виконано замовлення згідно договір про надання правової допомоги №0107, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №4963-06/2024. Сума наданих послуг становить 8000,00 грн. 
Також суду надано детальний опис наданих послуг до акту №1372, в якому зазначено найменування наданих послуг та кількість витраченого часу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23).
Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відповідач у своєму відзиві на позов заперечувала проти заявленої до стягнення суми витрати на правничу допомогу допомогу у розмірі 8000,00 грн., оскільки позов є шаблоним та представник позивача участі в судових засіданнях не бере, а тому витрати на адвоката є не співрмірними та не відповідають прицнипу розумності.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, ціни позову, розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, виходячи з конкретних обставин даної справи та те що дана категорія справ не є складною і з даного питання є установлена судова практика, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. 
З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 3000,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності.
Разом з тим, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2199,90 грн. (3000,00 грн./73,33% розмір задоволених позовних вимог).
Керуючись ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №14963-06/2024 від 14.06.2024 в загальному розмірі 20900 гривень 00 копійок, а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 2662 гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у розмірі 2199 гривень 90 копійок.
Решту судових витрати залишити за позивачем.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м.Львів, 79029.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя:               Т.Б.Київська