ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/6553/25

За позовом керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області (52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Музична, буд.32) в інтересах держави в особі
позивача: Раївської сільської ради (52523, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Раївка, вул. Таланова, буд. 10-А, код ЄДРПОУ 04339474) 
до відповідача 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), 
відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 3, код ЄДРПОУ 41457307),
відповідача 3: Синельниківської районної державної (військової) адміністрації (52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Богми, буд. 3, код ЄДРПОУ 04052376)
про розірвання договору оренди, визнання недійсними договорів та повернення земельної ділянки

Суддя Дичко В.О.
Секретар судового засідання Пилипенко В.Р.

Представники:
від прокуратури: Овчар Т.В. (службове посвідчення № 086253 від 28.07.2026) 
від позивача: не з`явився
від відповідача 1: не з`явився
від відповідача 2: Селюк М.Я., адвокат (ордер серії АЕ № 1463332 від 05.01.2026)
від відповідача 3: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся в інтересах Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Синельниківська районна державна (військова) адміністрація Дніпропетровської області, до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», в якій просить:
1. Визнати недійсним договір від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103055, що укладений між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство».
2. Визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що укладений 11.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» та ОСОБА_1 .
3. Розірвати договір № 040713103055 від 21.11.2007 оренди земель водного фонду (зі змінами та доповненнями), що зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Раївській сільській раді Синельниківського району 21.11.2007 № 040713103055, щодо земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, загальною площею 16,0122 га, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області.
4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради, з приведенням у придатний для використання стан, земельну ділянку водного фонду загальною площею 16,0122 га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акта приймання-передачі земельної ділянки.
5. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради, з приведенням у придатний для використання стан, земельну ділянку водного фонду загальною площею 16,0122 га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акта приймання-передачі земельної ділянки.
Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідачів.
В обґрунтування позову прокурор указує, що договір від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103055, що укладений між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», суперечить чинному законодавству, укладено поза процедурою земельних торгів, за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою для визнання його недійсним.
Вважає, що договір суборенди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що укладений 11.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» та ОСОБА_1 , ураховуючи особливості використання земельної ділянки, а саме: для здійснення промислового рибальства та рибництва, беручи до уваги заборону суборенди такого об`єкта (за виключенням спеціального водокористування), укладено з істотним порушенням вимог законодавства та умов договору № 040713103055 від 21.11.2007 оренди земель водного фонду.
Підставами для розірвання договору № 040713103055 від 21.11.2007 оренди земель водного фонду (зі змінами та доповненнями) вважає непроведення нормативної грошової оцінки землі, несплату орендної плати за водний об`єкт, неоновлення паспорта водного об`єкта та неукладення договору оренди водного об`єкта, а також відсутність дозвільних документів на рибогосподарську діяльність.
Як убачається з позовної заяви, прокуратура у складі учасників справи визначила одним із відповідачів фізичну особу – ОСОБА_1 .
Суд здійснив запит до Єдиного державного демографічного реєстру, на який отримав відповідь № 2028750 від 20.11.2025 про зареєстроване місце проживання фізичної особи - відповідача 1.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 у справі №904/6553/25 позовну заяву залишено без руху. Запропоновано прокурору протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: зазначити повне найменування відповідача 2; обґрунтувати, з наданням доказів, що ОСОБА_3 не зареєстрований фізичною особою – підприємцем, повідомити про статус цієї особи (позивач, відповідач, третя особа); обґрунтувати необхідність залучення до участі у справі третьої особи положеннями Господарського процесуального кодексу України.
28 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла позовна заява (уточнена, на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 у справі № 904/6553/25).
Також 28.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. У заяві прокурор повідомляє повне найменування відповідача 2, а також указує, що відомості стосовно ОСОБА_3 зазначені помилково, оскільки вказана особа не є учасником спірних правовідносин.
Щодо залучення Синельниківської районної державної (військової) адміністрації прокуратура повідомляє, що в уточненій позовній заяві прокурор залучив зазначену районну державну (військову) адміністрацію як відповідача 3 з урахуванням правової позиції, викладеної в п. 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/6553/25 та призначено підготовче засідання на 08.01.2026 об 11:00 год.
Підготовче засідання, що призначене на 08.01.2026 об 11:00 год, не відбулось у зв`язку з тим, що 08.01.2026 у період з 09:00 год до 17:05 год був відсутній Інтернет-зв`язок, спричинений відсутністю живлення обладнання постачальника послуги Інтернет-зв`язку, що унеможливило використання хмарних сервісів для аудіо- та відеофіксації судових засідань. Указане підтверджується актом Господарського суду Дніпропетровської області № 1/26, який долучено до матеріалів справи № 904/6553/25.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2026 призначено підготовче засідання у справі № 904/6553/25 на 29.01.2026 об 11:00 год.
13 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача 2 надійшла заява про поновлення процесуального строку. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» просить визнати поважними причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву, постановити ухвалу про поновлення відповідачу 2 строку для подання відзиву на позовну заяву та долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву. 
Також 13.01.2026 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» надійшли відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності.
16 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив.
19 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшло заперечення на заяву відповідача 2 про застосування строків позовної давності.
26 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» надійшло заперечення на відповідь на відзив.
28 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла заява, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025.
29 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшли пояснення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» від 13.01.2026 про поновлення процесуального строку поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву та прийнято до розгляду відзив (з додатками), продовжено строк підготовчого провадження на 30днів та відкладено підготовче засідання у справі № 904/6553/25 на 17.02.2026 об 11:00 год.
17 лютого 2026 року Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено провести підготовче провадження у справі № 904/6553/25 упродовж розумного строку та відкладено підготовче засідання у справі № 904/6553/25 на 17.03.2026 о 10:00 год.
24 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшли додаткові пояснення. Раївська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області зазначає, що відсутні порушення умов договору № 040713103055 від 21.11.2007 оренди земель водного фонду (зі змінами та доповненнями). Позивач отримує всі належні платежі за договором, водний об`єкт знаходиться в належному стані. Визнання недійсним договору чи його розірвання призведе до збитків громади.
Раївська сільська рада повідомляє, що підтримує заяву відповідача 2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо позовної вимоги керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області про визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103055, що укладений між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області і Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», та, як похідної від вищевказаної позовної вимоги, про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради, з приведенням у придатний для використання стан, земельну ділянку водного фонду загальною площею 16,0122 га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акта приймання-передачі земельної ділянки, та відмову в позові.
11 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Синельниківської оружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява про долучення до матеріалів справи № 904/6553/25 запиту керівника Синельниківської оружної прокуратури Дніпропетровської області від 06.03.2026 № 65/1-80ВИХ-26 до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
12 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення у справі до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
17 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява про долучення до матеріалів справи № 904/6553/25 відповіді виконавчого комітету Раївської сільської ради № 01-17-654/0/2-26 від 12.03.2026 на запит Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 відкладено підготовче засідання у справі № 904/6553/25 на 07.04.2026 о 12:00 год.
20 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» надійшло клопотання про долучення доказів. Відповідач 2 просить визнати поважними причини пропуску строку на подання додаткової угоди від 16.03.2026 до договору оренди земель водного фонду № 040713103055 від 21.11.2007 (зі змінами та доповненнями), що укладена між Раївською сільською радою Синельниківського району та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», а також приєднати до матеріалів справи №904/6553/25 указану додаткову угоду (з додатками) та лист-погодження Південно-Східного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України № 214/ПДСХ/21-26 від 16.03.2026 року.
Також 20.03.2026 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача 2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення ОСОБА_1 додаткових пояснень від 12.03.2026 у справі до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та клопотання від 20.03.2026 про долучення доказів (з додатками).
07 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Прокурор просить долучити до матеріалів справи № 904/6553/25 такі письмові докази: запит Синельниківської окружної прокуратури від 06.03.2026 № 65/1-80ВИХ-26 до Раївської сільської ради, відповідь виконавчого комітету Раївської сільської ради № 01-17-654/0/2-26 від 12.03.2026 (з додатками), запит Синельниківської окружної прокуратури від 20.03.2026 № 65-880ВИХ-26 до Раївської сільської ради, відповідь виконавчого комітету Раївської сільської ради №01-23-903/0/2-26 від 03.04.2026 року.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 за усними клопотаннями прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури залишені без розгляду заяви Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області від 11.03.2026 та 17.03.2026 про долучення доказів, поновлено Синельниківській окружній прокуратурі Дніпропетровської області строк для подання доказів, відмовлено в задоволенні клопотання керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області від 07.04.2026 про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» від 20.03.2026 про долучення доказів, поновлено строк для подання доказів та долучено до матеріалів справи № 904/6553/25 докази, подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» до суду 20.03.2026 року. Закрито підготовче провадження у справі №904/6553/25 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 23.04.2026 об 11:30 год.
21 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Прокурор просить долучити до матеріалів справи такі письмові докази: запит Синельниківської окружної прокуратури від 06.03.2026 № 65/1-80ВИХ-26 до Раївської сільської ради, відповідь виконавчого комітету Раївської сільської ради № 01-17-654/0/2-26 від 12.03.2026 (з додатками), запит Синельниківської окружної прокуратури від 20.03.2026 № 65-880ВИХ-26 до Раївської сільської ради, відповідь виконавчого комітету Раївської сільської ради № 01-23-903/0/2-26 від 03.04.2026 року. Зазначає, що необхідність долучення вказаних письмових доказів виникла після відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 за клопотанням керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області від 21.04.2026 долучено до матеріалів справи № 904/6553/25 докази, подані Синельниківською окружною прокуратурою Дніпропетровської області до суду 21.04.2026 року.
У судовому засіданні 23.04.2026 заслухано вступні слова прокурора та представниці відповідача 2, присутніх у залі суду, а також оголошено перерву до 14.05.2026 об 11:30 год.
08 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи. 
Відповідач 2 зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» просить суд долучити до матеріалів справи постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, а також рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/6551/25, які просить урахувати при вирішенні спору.
У судовому засіданні 14.05.2026 за участю прокурора та представниці відповідача 2, присутніх у залі суду, досліджено том № 1 справи № 904/6553/25, а також оголошено перерву до 27.08.2026 о 10:00 год.
Щодо дотримання прав відповідача 1 під час розгляду даної справи судом необхідно зазначити таке.
Копії ухвал Господарського суду Дніпропетровської області надсилались засобами поштового зв`язку на адресу Букреєва Дениса Володимировича, зазначену в Єдиному державному демографічному реєстрі: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 114).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 15.12.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 13.12.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 1, а.с. 161-165).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2026 у справі №904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 30.01.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 29.01.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 25-27).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у справі №904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 24.02.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 21.02.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 49-51).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2026 у справі №904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 10.03.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20.02.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 52-54).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 у справі №904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 07.04.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 19.03.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 158-160).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 904/6553/25 до розгляду по суті повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 27.04.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 24.04.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 193-196).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 у справі №904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 12.05.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 09.05.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 227-230).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 у справі №904/6553/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 01.06.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 30.05.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 243-245).
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 28.01.2019 у справі №915/1015/16.
Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання вказаного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, в даному випадку – суду (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Також суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Таким чином, у відповідача 1 були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/6553/25, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела – Єдиного державного реєстру судових рішень.
З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025, 09.01.2026, 29.01.2026, 17.02.2026, 17.03.2026, 07.04.2026, 23.04.2026, 14.05.2026 у справі № 904/6553/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, відповідач 1 вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином.
Щодо дотримання прав Синельниківської районної державної (військової) адміністрації Дніпропетровської області під час розгляду даної справи судом необхідно зазначити таке.
Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (з наступними змінами та доповненнями, далі – Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі – ЄСІТС), суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Відповідно до п. 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.
В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
Суд з`ясував, що відповідач 3 має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС (т. 1, а.с. 106), у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 про відкриття провадження у справі № 904/6553/25, а також ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2026, 29.01.2026, 17.02.2026, 17.03.2026, 07.04.2026, 23.04.2026, 14.05.2026 надіслані до електронного кабінету Синельниківської районної державної (військової) адміністрації Дніпропетровської області, що підтверджується довідками Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронних листів (т. 1, а.с. 160а, 178б; т. 3, а.с. 22б, 39а, 90а, 157а, 189, 242).
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
Також суд наголошує, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Таким чином, у відповідача 3 були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/6553/25, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела – Єдиного державного реєстру судових рішень.
Ураховуючи вищевикладене, Синельниківська районна державна (військова) адміністрація Дніпропетровської області не була позбавлена права та можливості ознайомитись із ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025, 09.01.2026, 29.01.2026, 17.02.2026, 17.03.2026, 07.04.2026, 23.04.2026, 14.05.2026 у справі № 904/6553/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, відповідач 3 вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 про відкриття провадження у справі № 904/6553/25, з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачам подати відзиви на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від ОСОБА_1 та Синельниківської районної державної (військової) адміністрації Дніпропетровської області не надходило, поважних причин пропуску зазначеного строку суду також не повідомлено.
Станом на дату ухвалення рішення у справі відзиви на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку для підготовки правових позицій від відповідачів 1 та 3 не надходили.
З огляду на вищевикладене, враховуючи достатність наявних у справі доказів, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній документами.
Прокурор, присутня 27.08.2026 у залі суду, підтримала позов та просила його задовольнити.
Представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», присутня 27.08.2026 у залі суду, заперечувала проти позовної заяви та просила відмовити в її задоволенні в повному обсязі.
У порядку абз. 1 ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 27.08.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення прокурора та представниці відповідача 2, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді необхідно вказати таке.
Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленнями прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів у суді.
Керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області, звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, вказав підставою для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою та представництва інтересів держави те, що позивач, як орган, уповноважений на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах, не вжив заходів щодо усунення порушень у межах своїх повноважень шляхом звернення до суду. Прокурор таку поведінку Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області розцінив як неналежне здійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, а тому у прокуратури виникли підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів держави.
За правовим висновком, викладеним у п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Таким чином, у справі № 904/6553/25 прокуратура, звертаючись із позовною заявою до суду, дотрималась передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Предметом доказування в даній справі є обставини укладення відповідачами спірних договорів, наявність/відсутність підстав для визнання їх недійсними і розірвання та повернення земельної ділянки, наявність/відсутність порушення інтересів держави.
21 листопада 2007 року Синельниківська районна державна адміністрація (надалі – орендодавець) і ОСОБА_4 (надалі – орендар) уклали договір №040713103055 оренди земель водного фонду (т. 1, а.с. 24-26, 58-60, надалі – Договір).
Згідно з абзацом 1 пункту 1 Договору орендодавець на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації № 577-р-07 від 05.10.2007 р. (т. 1, а.с. 94-95) зі змінами та доповненнями від 19.10.2007 року за № 607-р-07 (т. 1, а.с. 97) надає, а орендар ОСОБА_4 приймає в строкове платне володіння і користування землі водного фонду, які знаходяться на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Договору в оренду передаються землі водного фонду загальною площею 16,0122 га, з них: водне дзеркало – 5,6985 га, прибережна захисна смуга – 4,3984 га, інші – 5,9153 га.
Згідно з абзацом 7 пункту 1 Договору землі водного фонду передаються в оренду за актом прийомки-передачі (т. 1, а.с. 26, 60), який оформляється не пізніше семи днів з моменту набуття чинності даного Договору.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.1 Договору землі водного фонду передаються в оренду для здійснення промислового рибальства та рибництва. 
Згідно з абзацом 1 пункту 2.2 Договору Договір укладається на термін 30 (тридцять) років.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2.2 Договору при переході права власності на землі водного фонду або його частини до іншої особи Договір зберігає чинність для нового землевласника.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 2.3 Договору розмір орендної плати за оренду водного дзеркала на рік по Договору встановлений 854,77 грн без ПДВ.
Розмір орендної плати за оренду прибережної захисної смуги на рік по Договору встановлений 105,56 грн без ПДВ.
Розрахований розмір орендної плати на рік по Договору становить 960 (дев`ятсот шістдесят) 33 коп. без ПДВ.
Відповідно до абзаців 5-6 пункту 2.3 Договору орендна плата вноситься орендарем на поточний рахунок Раївської сільської ради.
Періодичність внесення орендної плати – помісячно.
Згідно з пунктом 7 Договору сторони погоджуються, що спірні питання, які виникають з цього Договору, мають вирішуватись за згодою сторін або у судовому порядку.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Договору цей Договір набуває чинності після його підписання сторонами, посвідчення та державної реєстрації згідно встановленого законодавством порядку.
26 вересня 2016 року Синельниківська районна державна адміністрація та громадяни ОСОБА_4 , Рисін Артур Леонідович уклали договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103055 (т. 1, а.с. 33-34, надалі – Договір від 26.09.2016 року).
На підставі пунктів 1, 2 Договору від 26.09.2016 сторони відповідно до сумісної згоди, розпорядження голови райдержадміністрації від 17.03.2015 року № Р-77/0/115-15 погодилися змінити та доповнити договір оренди земель водного фонду від 21.11.2007 року № 040713103055.
Внесено зміни, якими включено до складу орендарів земель водного фонду громадянина ОСОБА_2 .
Згідно з пунктом 4 Договору від 26.09.2016 інші умови вищевказаного договору, не порушені цим договором, залишаються незмінними, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
Відповідно до пункту 6 Договору від 26.09.2016 даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та проведення державної реєстрації.
Надалі 21.11.2016 Синельниківська районна державна адміністрація та громадянин ОСОБА_2 уклали договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103055 (т. 1, а.с. 37, надалі – Договір від 21.11.2016 року).
Згідно з пунктами 1, 2 Договору від 21.11.2016 сторони відповідно до сумісної згоди, розпорядження голови райдержадміністрації від 17.03.2015 року № Р-77/0/115-15 погодилися змінити та доповнити договір оренди земель водного фонду від 21.11.2007 року № 040713103055.
Внесено зміни, якими виключено зі складу орендарів земель водного фонду громадянина ОСОБА_4 .
Згідно з пунктом 3 Договору від 21.11.2016 інші умови вищевказаного договору, не порушені цим договором, залишаються незмінними, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
Відповідно до пункту 5 Договору від 21.11.2016 даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та проведення державної реєстрації.
Надалі розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації від 13.10.2017 № Р-324/0/115-17 (т. 1, а.с. 39-40) ОСОБА_2 надано дозвіл на включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» як співорендаря за договорами оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103054 та №040713103055.
20 листопада 2017 року Синельниківська районна державна адміністрація та громадянин ОСОБА_2 уклали договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду 21.11.2007 року № 040713103055 (т. 1, а.с. 46, надалі – Договір від 20.11.2017 року).
Згідно з пунктами 1, 2 Договору від 20.11.2017 сторони відповідно до сумісної згоди, розпорядження голови райдержадміністрації від 13.10.2017 року № Р-324/0/115-17 погодилися змінити та доповнити договір оренди земель водного фонду від 21.11.2007 року № 040713103055.
Внесено зміни, якими включено до складу орендарів земель водного фонду Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство».
Згідно з пунктом 3 Договору від 20.11.2017 інші умови вищевказаного договору, не порушені цим договором, залишаються незмінними, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
Відповідно до пункту 5 Договору від 20.11.2017 даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та проведення державної реєстрації. 
Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації від 26.04.2018 № Р-164/0/115-18 (т. 1, а.с. 47) припинено право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою державної власності для рибогосподарських потреб площею 16,0122 га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0011. 
02 травня 2018 року Синельниківська районна державна адміністрація і громадянин ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» уклали договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21 листопада 2007 року № 040713103055 (т. 1, а.с. 49-50, 61, надалі – Договір від 02.05.2018 року).
Згідно з пунктом 1 Договору від 02.05.2018 сторони відповідно до сумісної згоди, розпорядження голови райдержадміністрації від 26 квітня 2018 року № Р-1644/0/115-18 погодилися змінити до договору оренди земель водного фонду від 21 листопада 2007 року №040713103055.
Згідно з пунктом 2 Договору від 02.05.2018 внесено зміни, якими припинено право користування земельною ділянкою державної власності площею 16,0122 га, кадастровий номер: 1224887100:01:002:0011 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1043525412248; номер запису про інше речове право: 16698409 від 28.09.2016), що посвідчується договором оренди земель водного фонду від 21 листопада 2007 року за № 040713103055 громадянином ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 3 Договору від 02.05.2018 інші умови вищевказаного договору, не порушені цим договором, залишаються незмінними, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
Згідно з пунктом 5 Договору від 02.05.2018 даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та підлягає проведенню державної реєстрації. 
17 травня 2024 року Раївською сільською радою Синельниківського району прийнято рішення № 1096-34/VIII «Про погодження ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДНІПРОВСЬКЕ РИБНЕ ГОСПОДАРСТВО» укладання договору суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011» (т. 1, а.с. 62).
11 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» (надалі – суборендодавець) та громадянин України ОСОБА_1 (надалі – суборендар) уклали договір суборенди земель водного фонду (т. 1, а.с. 50-53, надалі – Договір суборенди). 
Відповідно до пункту 1 Договору суборенди суборендодавець на підставі договору оренди земель водного фонду № 040713103055 від 21.11.2007 р., укладеного з Синельниківською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.09.2016 р. (з договорами про зміни та доповнення від 21.11.2016 р., 20.11.2017р., 02.05.2018 р., номер запису про інше речове право: 16698409), та на підставі рішення Раївської сільської ради восьмого скликання тридцять четвертої сесії № 1096-34/VІІІ від 17 травня 2024 р. надає, а суборендар ОСОБА_1 приймає в строкове платне володіння та користування землі водного фонду, які знаходяться на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Землі водного фонду виділені в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.
В суборенду передаються землі водного фонду загальною площею 16,0122 га.
Кадастровий номер земельної ділянки 1224887100:01:002:0011.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 576 454,89 грн (п`ятсот сімдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 89 копійок). 
На земельній ділянці відсутні стаціонарні об`єкти.
Землі водного фонду, які передаються в суборенду, не мають недоліків, які суттєво можуть впливати на ефективність їх використання.
Землі водного фонду передаються в суборенду за актом приймання-передачі, який підписується сторонами не пізніше 2-х (двох) календарних днів з дати підписання даного Договору суборенди.
Згідно з пунктом 2.1 Договору суборенди землі водного фонду передаються в суборенду для здійснення промислового рибальства та рибництва. Суборендарю надається право поліпшення земель водного фонду з метою ефективного їх використання за обраним видом цільового використання за згодою суборендодавця.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.2 Договору суборенди договір укладається строком на 5(п`ять) років з дати підписання сторонами акта приймання-передачі земель водного фонду. 
Згідно з абзацом 1 пункту 2.3 Договору суборенди розмір суборендної плати за рік становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 17 293,65 грн (сімнадцять тисяч двісті дев`яносто три гривні) 65 копійок.
Відповідно до абзацу 7 пункту 2.3 Договору суборенди суборендодавець сплачує на розрахунковий рахунок Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (як орендодавець за договором оренди земель водного фонду) орендну плату згідно договору оренди земель водного фонду № 040713103055 від 21.11.2007 року. 
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Договору суборенди цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.
Право комунальної власності на вказану земельну ділянку за Раївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області зареєстровано у 2021 році на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 року.
Згідно з інформаційною довідкою № 451705000 від 12.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1, а.с. 99) земельна ділянка з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011 перебуває в комунальній власності Раївської сільської ради Синельниківського району (номер відомостей про речове право: 55196620).
Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсним Договору суборенди, прокурор зазначає, що предметом цього договору є земельна ділянка водного фонду площею 16,0122 га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0011, на якій розташований водний об`єкт – ставок із площею водного дзеркала 5,6985 га.
Прокуратура посилається на те, що за умовами Договору суборенди суборендарю передано земельну ділянку для здійснення промислового рибальства та рибництва, при цьому на нього покладено, зокрема, обов`язки зі сплати суборендної плати та охорони земель водного фонду.
На підтвердження того, що предметом спірного правочину є також водний об`єкт, прокурор посилається на лист Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 178/03-25 від 27.01.2025 (т. 1, а.с. 66-73), відповідно до якого за результатами інвентаризації водних об`єктів Дніпропетровської області, проведеної у 2021-2023 роках, установлено наявність на спірній земельній ділянці ставка з площею водного дзеркала 5,6985 га.
При цьому прокуратура вказує, що ст. 51 Водного кодексу України в редакції, чинній на момент укладення як Договору, так і Договору суборенди, забороняла передачу орендарем права на оренду водного об`єкта або його частини іншим суб`єктам господарювання, допускаючи лише можливість здійснення іншими водокористувачами спеціального водокористування за дозволом орендаря.
З огляду на вищевикладене прокурор вважає, що передача Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» ОСОБА_1 в суборенду земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт, суперечить зазначеній забороні, оскільки Договором суборенди передбачено саме передачу земельної ділянки для рибогосподарських потреб, а не надання права на спеціальне водокористування.
Отже, на думку прокуратури, укладення Договору суборенди призвело до незаконної передачі права користування водним об`єктом іншій особі, що суперечить вимогам водного та земельного законодавства, а також умовам Договору.
Посилаючись на статті 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про оренду землі», прокурор вважає, що Договір суборенди укладено з істотним порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим просить визнати його недійсним.
Відповідач 2 заперечує проти задоволення позовної вимоги прокуратура про визнання недійсним Договору суборенди, посилаючись на те, що до відкриття провадження у справі договір суборенди припинений за взаємною згодою його сторін.
Зокрема, 24.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» та громадянин України ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про розірвання договору суборенди земель водного фонду від 11 червня 2024 року (т. 1, а.с. 232) та підписали акт приймання-передачі земельної ділянки (т. 1, а.с. 232).
Відомості про припинення такого речового права внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 453669155 від 26.11.2025 з Державного реєстру речових прав (т. 1, а.с. 207).
Таким чином, на дату відкриття провадження у справі № 904/6553/25 спірний Договір суборенди припинив свою дію, а право суборенди відповідача 1 припинене.
У зв`язку з цим відповідач 2 вважає, що позовна вимога прокурора про визнання недійсним Договору суборенди не підлягає задоволенню, оскільки відсутній предмет спору щодо цієї позовної вимоги. 
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» заперечує проти позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути позивачу земельну ділянку площею 16,0122 га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, з приведенням у придатний для використання стан, шляхом підписання акта приймання-передачі земельної ділянки.
За твердженням відповідача 2, ця позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним Договору суборенди. Оскільки Договір суборенди припинений до відкриття провадження у справі, а земельна ділянка передана за актом приймання-передачі, відсутня правова підстава для задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд указує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.ч. 1, 2 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
На підставі ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання певних наслідків, у разі задоволення позовних вимог зазначити в рішенні суду, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони (сторін) та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Отже, для визнання правочинів недійсними прокуратура має довести, що такі правочини саме в момент їхнього укладання суперечили Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Щодо позовної вимоги прокурора про визнання недійсним Договору суборенди суд указує таке.
Згідно з абз. 16 ст. 1 Водного кодексу України водний об`єкт – природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт).
На підставі ч. 3 ст. 2 Водного кодексу України (в редакції, чинній на дату укладення спірного договору суборенди) земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об`єктами, регулюються відповідним законодавством України.
Згідно зі ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.
До водного фонду України належать:
1) поверхневі води:
природні водойми (озера);
водотоки (річки, струмки);
штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах;
інші водні об`єкти;
2) підземні води та джерела;
3) внутрішні морські води та територіальне море.
Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;
береговими смугами водних шляхів.
Аналогічні положення передбачені ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 1 ст. 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 85 Водного кодексу України у користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.
Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі (право оренди земельної ділянки) – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення (провадження) підприємницької та інших видів діяльності. 
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.
Згідно з ч. 8 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» передача в суборенду земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, земельних ділянок (крім земельних ділянок сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь), на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, забороняється.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.
Згідно з ч. 17 ст. 51 Водного кодексу України передача орендарем права на оренду водного об`єкта іншим суб`єктам господарювання забороняється. 
Відповідно до ч. 18 ст. 51 Водного кодексу України орендарі, яким водний об`єкт надано в користування на умовах оренди, зобов`язані надавати іншим водокористувачам можливість здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом, крім випадків, якщо таке спеціальне водокористування унеможливлює використання орендарем водного об`єкта для потреб, визначених у договорі оренди. Водокористувачі, яким видано дозвіл на спеціальне водокористування, мають право скидати зворотні води в орендовані водні об`єкти за умови, що при цьому не перевищуються нормативи гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.
Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України «Про аквакультуру» передача орендарем права на оренду частини рибогосподарського водного об`єкта, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України іншим суб`єктам господарювання забороняється.
Суд установив, що предметом Договору суборенди (т. 1, а.с. 50-53) є земельна ділянка водного фонду загальною площею 16,0122 га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, у складі якої знаходиться водний об`єкт – ставок з площею водного дзеркала 5,6985 га. Договір суборенди укладено для здійснення промислового рибальства та рибництва.
Таким чином, укладення між відповідачами 1 та 2 договору суборенди спірної земельної ділянки разом із розташованим на ній водним об`єктом не може розглядатись виключно як надання іншій особі права на здійснення спеціального водокористування, оскільки за змістом зазначеного договору Букреєву Денису Володимировичу передано право користування земельною ділянкою водного фонду для здійснення промислового рибальства та рибництва. Такий спосіб передачі права користування земельної ділянки водного фонду суперечить установленій законом забороні.
Отже, на момент укладення Договору суборенди його умови суперечили імперативним приписам законодавства, що на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого правочину недійсним.
Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» на припинення 24.11.2025 Договору суборенди не спростовує встановленого судом факту його невідповідності вимогам закону на момент укладення та не усуває правових наслідків такої невідповідності. Припинення дії договору за домовленістю сторін саме по собі не свідчить про його правомірність та не позбавляє суд можливості надати правову оцінку дійсності правочину в межах заявленої прокуратурою позовної вимоги.
За правовим висновком, викладеним у п.п. 55, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1^1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Відповідно до положень цивільного та господарського законодавства розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. 
За таких обставин суд вважає, що прокурор довів наявність передбачених законом підстав для визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що укладений 11.06.2024 між відповідачами 1 та 2, у зв`язку з чим така позовна вимога прокуратури є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог прокурора про розірвання Договору (зі змінами та доповненнями), визнання недійсним Договору від 20.11.2017 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» та ОСОБА_1 повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, з приведенням у придатний для використання стан, спірну земельну ділянку, суд зазначає таке.
Прокуратура, обґрунтовуючи позовну вимогу про розірвання Договору, посилається на істотне порушення орендарями умов Договору, вимог земельного та водного законодавства.
По-перше, прокурор посилається на невиконання орендарями обов`язку щодо проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки є обов`язковою для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності. Водночас відомості про проведення такої оцінки спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відсутні, а позивач та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мають відповідної документації. Незважаючи на те, що розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 13.10.2017 № Р-324/0/115-17 (т. 1, а.с. 39-40) зобов`язано орендарів вжити заходів щодо замовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та подати її на затвердження, цього зроблено не було. На думку прокуратури, це призвело до неналежного визначення розміру орендної плати за спірну земельну ділянку.
По-друге, прокурор зазначає про неналежне оформлення користування розташованим на земельній ділянці водним об`єктом та несплату орендної плати за нього. Посилається на положення ст. 51 Водного кодексу України, згідно з якими водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди в комплексі із земельною ділянкою, а істотними умовами такого договору є розмір орендної плати за водний об`єкт та інші передбачені законом умови.
Прокуратура вказує, що Договір не містить належно визначеного розміру плати саме за водний об`єкт. Зазначена в Договорі плата за водне дзеркало, на його думку, не є платою за водний об`єкт, оскільки водне дзеркало визначає лише площу водної поверхні, тоді як водний об`єкт є окремим об`єктом користування. При цьому відповідні зміни до Договору не вносились, договір оренди землі в комплексі з водним об`єктом у встановленому порядку не переукладався, також не укладався окремий договір оренди водного об`єкта.
Крім того, прокурор посилається на невиконання орендарями обов`язку щодо оновлення паспорта водного об`єкта. Указує, що такий обов`язок неодноразово покладався на орендарів розпорядженнями Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (т. 1, а.с. 30-31, 34-35, 47), однак паспорт водного об`єкта в установленому порядку не оновлено. За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 178/03-25 від 27.01.2025 (т. 1, а.с. 66-73), паспорти водних об`єктів до Офісу не надходили, як і не надходили звернення щодо погодження договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом або відповідної додаткової угоди. 
Лише у 2025 році Товариству з обмеженою «Дніпровське рибне господарство» було надано дозвіл на розробку паспорта водного об`єкта (т. 1, а.с. 82; т. 2, а.с. 53; т. 3, а.с. 139, 168), який станом на 27.10.2025 перебував у стадії розробки (т. 1, а.с. 90).
Також прокуратура зазначає, що у 2022-2024 роках орендна плата за водний об`єкт не сплачувалась (т. 1, а.с. 66). Таким чином, тривале невиконання обов`язків щодо оформлення користування водним об`єктом, оновлення його паспорта та сплати відповідної орендної плати, на думку прокурора, свідчить про порушення ст. 25 Закону України «Про оренду землі», ст. 51 Водного кодексу України та є підставою для розірвання Договору.
По-третє, прокуратура посилається на відсутність у відповідача 1 належного права на здійснення рибогосподарської діяльності. Указує, що спірна земельна ділянка передана йому в суборенду саме для рибогосподарських потреб, однак на момент укладення Договору суборенди Букреєв Денис Володимирович не був фізичною особою – підприємцем і відповідної господарської діяльності не здійснював. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (т. 1, а.с. 102), підприємницька діяльність відповідача 1 у минулому не була пов`язана з риборозведенням, а Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм повідомило про відсутність поданих ним та інших осіб звітів за формою № 1А-риба за 2017-2024 роки (т. 1, а.с. 76).
У зв`язку з цим прокурор вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» та ОСОБА_1 здійснюють рибогосподарську діяльність на спірній земельній ділянці без належного права на її здійснення.
Отже, прокуратура вважає, що сукупність установлених обставин (невиконання обов`язку щодо проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, неналежне оформлення користування водним об`єктом, невнесення плати за його оренду, невиконання обов`язку щодо оновлення паспорта водного об`єкта, а також використання земельної ділянки для рибогосподарської діяльності відповідачем 1, який не має належного статусу та відповідного права) свідчить про істотне порушення умов Договору та вимог законодавства.
Щодо позовної вимоги прокурора про визнання недійсним Договору від 20.11.2017 відповідач 2 заперечує з таких підстав.
Насамперед Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності до зазначеної позовної вимоги, вказавши, що спірний договір укладено 20.11.2017, тоді як позов про визнання його недійсним пред`явлено через 8 років після укладення зазначеного договору.
Щодо доводів прокуратури про укладення Договору від 20.11.2017 поза процедурою земельних торгів відповідач 2 указує, що первісний Договір укладений до запровадження процедури аукціонного набуття права оренди, а тому вимоги законодавства щодо земельних торгів не можуть застосовуватись до правовідносин, які виникли раніше. На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», застосування нових правил до вже існуючого Договору суперечить принципу незворотності дії законів у часі, закріпленому в ч. 1 ст. 58 Конституції України.
Відповідач 2 звертає увагу, що Договором від 20.11.2017 не було первісно передано земельну ділянку новому орендарю, а лише включено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» до складу співорендарів за вже існуючим Договором. При цьому земельне законодавство, на думку відповідача 2, не містить заборони перебування земельної ділянки в оренді в декількох співорендарів, тому існуючий орендар мав право обрати особу, з якою він бажав спільно здійснювати права та обов`язки за Договором.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» зазначає щодо практичної та юридичної неможливості проведення земельних торгів для залучення нового співорендаря, оскільки земельна ділянка вже була сформована та мала кадастровий номер 1224887100:01:002:0011, а право оренди на неї належало існуючому орендарю. На думку відповідача 2, закон не передбачає проведення аукціону щодо частки права оренди або залучення іншої особи до вже існуючого орендного зобов`язання. Поділ земельної ділянки, у свою чергу, призведе до припинення існування сформованої земельної ділянки як об`єкта оренди.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вважає, що, оскільки спірна земельна ділянка вже перебувала в оренді, проведення земельних торгів для включення співорендаря було неможливим, а розпорядження районної державної адміністрації було єдиним доступним способом оформлення участі відповідача 2 у вже існуючих орендних правовідносинах.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» посилається на свою добросовісність, указуючи, що відповідач 2 діяв на підставі розпоряджень голови Синельниківської районної державної адміністрації (т. 1, а.с. 39-40, 47) та мав право покладатись на їхню законність. На його думку, можливі помилки державного органу щодо порядку залучення співорендаря не можуть покладатись на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», яке не вчиняло неправомірних дій. У цьому контексті відповідач 2 посилається на принцип належного урядування та практику Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що ризик будь-якої помилки державного органу має покладатись на державу, а не на особу орендаря, яка діяла добросовісно та покладалась на легітимність рішень органу влади. Позбавлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» права користування земельною ділянкою через тривалий час після укладення Договору, на думку відповідача 2, становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном.
З огляду на вищенаведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вважає визнання недійсним Договору від 20.11.2017 непропорційним заходом, оскільки відповідач 2 не вчиняв порушень, а лише виконував розпорядження державного органу.
Окремо Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» заперечує проти доводів прокурора щодо відсутності в Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області необхідного обсягу повноважень на укладення Договору від 20.11.2017 року. На думку відповідача 2, такі повноваження були делеговані районним державним адміністраціям розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 23.04.2014 № Р-231/0/3-14 (т. 2, а.с. 55), яким районним державним адміністраціям надано можливість за взаємною згодою сторін укладати додаткові угоди про внесення змін до договорів оренди земель державної власності. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вказує, що відповідне розпорядження прямо передбачало можливість укладення районними державними адміністраціями додаткових угод про внесення змін до договорів оренди, а тому саме Синельниківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області на дату укладення спірного договору була належним розпорядником земельної ділянки в межах делегованих їй повноважень.
Також відповідач 2 заперечує проти твердження прокуратури про те, що риборозведення не належить до водного господарства. На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», риборозведення (рибництво) є складовою частиною водного господарства, оскільки пов`язане з використанням, управлінням та відтворенням водних ресурсів. Отже, повноваження районної державної адміністрації щодо передачі земель для ведення водного господарства не виключало можливості розпорядження спірною земельною ділянкою для рибогосподарських потреб.
Щодо позовної вимоги прокурора про розірвання Договору відповідач 2 заперечує наявність передбачених законом підстав для припинення орендних правовідносин.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» зазначає, що прокуратура пов`язує необхідність розірвання Договору з непроведенням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, несплатою орендної плати за водний об`єкт, неоновленням паспорта водного об`єкта, неукладенням договору оренди водного об`єкта та відсутністю дозвільних документів на рибогосподарську діяльність. На думку відповідача 2, указані обставини не відповідають фактичним обставинам справи.
Щодо паспорта водного об`єкта Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» зазначає, що відповідний паспорт був розроблений ще у 2007 році та погоджений у встановленому порядку (т. 1, а.с. 217-223). Після набуття відповідачем 2 статусу орендаря Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» у 2017році замовило розроблення оновленого паспорта водного об`єкта (т. 1, а.с. 224), оплатило відповідні роботи (т. 2, а.с. 20-21), а розроблений паспорт був погоджений у 2018 році (т. 1, а.с.239-249).
Крім того, з метою подальшого оновлення паспорта водного об`єкта відповідач 2 у 2025 році уклав договір на його розроблення (т. 1, а.с. 225-227) та оплатив відповідні роботи (т. 2, а.с. 14). Оновлений паспорт розроблено та 18.11.2025 погоджено Південно-Східним міжрегіональним сектором Державного агентства водних ресурсів України (т. 1, а.с. 250; т. 2, а.с. 1-13; т. 3, а.с. 105-115). Після цього Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вжило заходів для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.
Таким чином, відповідач 2 стверджує, що не ухилявся від оформлення паспорта водного об`єкта, а послідовно вживав заходів щодо його розроблення та оновлення. Затримка з остаточним оформленням документа, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», зумовлена необхідністю його погодження уповноваженим органом.
Щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідач 2 указує, що умовами Договору визначено конкретний розмір орендної плати – 960,33 грн (без ПДВ), а невід`ємною частиною Договору є розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності (т. 1, а.с. 25, 59). Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» впродовж усього періоду користування земельною ділянкою здійснювало сплату орендної плати згідно з умовами Договору та з урахуванням установлених законодавством коефіцієнтів індексації.
Відповідач 2 наводить розрахунок орендної плати за 2017-2025 роки та зазначає, що нараховані суми сплачувались у повному обсязі. Факт відсутності заборгованості, на його думку, підтверджується податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності, т. 2, а.с. 22-51) та витягами з інформаційно-комунікаційної системи ДПС (т. 1, а.с. 208-216), на підставі яких податковий борг Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» за відповідні періоди відсутній.
Також відповідач 2 заперечує щодо твердження прокурора про заподіяння територіальній громаді збитків унаслідок невизначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Указує, що використовувало для розрахунку орендної плати нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що була вищою за нову нормативну грошову оцінку земельної ділянки (377 946,01 грн), яка затверджена рішенням Раївської сільської ради Синельниківського району від 10.12.2025 №1486-51/VIII (т. 2, а.с. 54; т. 3, а.с. 138, 167). У зв`язку з цим, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», відповідач 2 сплачував орендну плату в більшому розмірі, ніж сплачував би за новою нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, тому твердження прокуратури про заподіяння збитків громаді не відповідає дійсності.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» зазначає, що саме за його замовленням (т. 1, а.с. 228-231) у 2025 році розроблена технічна документація з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (т. 2, а.с. 58-73) та оплачені відповідні роботи (т. 2, а.с. 15-16, 18-19).
Щодо плати за водний об`єкт відповідач 2 заперечує факт ухилення від її сплати. Указує, що після отримання погодженого 18.11.2025 паспорта водного об`єкта Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» добровільно сплатило за 2022-2024 роки плату за водний об`єкт у сумі 8 926,05 грн (т. 2, а.с. 17) згідно з розрахунком Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області (т. 2, а.с. 56).
При цьому відповідач 2 посилається на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» від 04.11.2020, відповідно до яких договори оренди земельних ділянок під водними об`єктами, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжують діяти на умовах, визначених такими договорами. Тому, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство», відсутність у первісному Договорі окремої умови про плату за водний об`єкт не може бути підставою для розірвання Договору.
Щодо доводів прокуратури про здійснення рибогосподарської діяльності без дозвільних документів відповідач 2 зазначає, що чинне законодавство не встановлює обов`язку юридичної особи – орендаря земельної ділянки водного фонду отримувати додаткові дозвільні документи для використання водного об`єкта за його цільовим призначенням. Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вказує, що його господарська діяльність не передбачає необхідності отримання дозволів на спеціальне водокористування, лімітів на забір води, оскільки ставок наповнюється природним шляхом.
Окремо відповідач 2 заперечує проти розірвання Договору з огляду на відсутність ознак істотного порушення його умов. Посилаючись на ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» зазначає, що примусове розірвання договору можливе лише за наявності істотного порушення його умов, тобто такого порушення, внаслідок якого інша сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На думку відповідача 2, у спірних правовідносинах така істотність відсутня. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» здійснює платежі за Договором, водний об`єкт утримується в належному стані, оновлено паспорт водного об`єкта, розроблено та затверджено нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, а також сплачено плату за водний об`єкт. Отже, відповідач2 вважає, що допущені, на думку прокурора, недоліки не призвели до позбавлення позивача того, на що останній розраховував при укладенні Договору.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» наголошує, що прокуратура не довела, яким чином розірвання Договору та повернення земельної ділянки забезпечить більшу користь для територіальної громади, ніж продовження існуючих орендних правовідносин та отримання стабільної орендної плати. Особливо це, на думку відповідача 2, має значення з огляду на воєнний стан та розташування земельної ділянки у прифронтовій зоні Синельниківського району Дніпропетровської області.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вважає, що розірвання Договору суперечитиме суспільним інтересам, оскільки може призвести до втрати громадою орендних надходжень, тоді як самостійне утримання водного об`єкта вимагатиме від органу місцевого самоврядування фінансових ресурсів та спеціальних знань. У зв`язку з цим відповідач 2 посилається на необхідність дотримання принципу пропорційності та застосування найменш обтяжливого для сторін заходу.
Окремо Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» звертає увагу, що прокурор одночасно заявив позовні вимоги про визнання недійсним Договору від 20.11.2017 та розірвання Договору. На думку відповідача 2, такі позовні вимоги є взаємовиключними за своїм правовим характером, оскільки визнання правочину недійсним та розірвання договору є різними способами припинення правовідносин з різними правовими підставами та наслідками.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вважає, що прокуратура не довела порушення умов Договору, які були би достатньо істотними для його примусового розірвання, а також не довела наявності реального порушення майнових інтересів Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
За вищенаведених обставин, на думку відповідача 2, відсутні підстави для задоволення позову прокурора.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень).
Такий правовий висновок викладено в п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до ч. 6 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.
Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
На підставі ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
За правовим висновком, викладеним у п.п. 8.13-8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 та п. 6.13 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 922/1626/23, стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків i моральної шкоди.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, і при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. Водночас застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію – значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Разом із тим, у абз. 2 ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом згідно з критеріями, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття – «значної міри» позбавлення іншої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склались у сторони, яка вимагає розірвання договору.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, що не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз заподіяної шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору потерпіла сторона.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Зокрема, суд має встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, заподіяної цим порушенням іншою стороною, що може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність прокурором обставин, які є правовими підставами для задоволення заявлених позовних вимог.
Щодо вимоги про визнання недійсним Договору від 20.11.2017 суд зазначає, що сам по собі факт його укладення без проведення земельних торгів не свідчить про його недійсність. Первісний Договір укладений у 2007 році, тобто в період, коли законодавством не передбачалось обов`язкове проведення земельних торгів для передачі спірної земельної ділянки в оренду. У 2017 році оспорюваним договором не створювалось нове право оренди вільної земельної ділянки, а відбулось включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» до складу орендарів за вже існуючим Договором. При цьому чинне на той час законодавство не містило заборони щодо існування декількох співорендарів однієї земельної ділянки.
Також не знайшли підтвердження доводи прокуратури про відсутність у Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області необхідного обсягу повноважень на укладення оспорюваного договору. Відповідач 2 посилається на розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 23.04.2014 №Р-231/0/3-14 (т. 2, а.с. 55), яким районним державним адміністраціям делеговано повноваження щодо укладення додаткових угод про внесення змін до договорів оренди земель державної власності. Доказів припинення або скасування таких повноважень на час виникнення спірних правовідносин прокурор не надав. При цьому суд бере до уваги принцип належного урядування та необхідність дотримання справедливого балансу між публічним інтересом і правами приватної особи. За обставин, коли Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» набуло право оренди на підставі рішення державного органу, тривалий час належно виконувало свої договірні зобов`язання, а доказів його недобросовісності не встановлено, покладення на відповідача 2 негативних наслідків можливої помилки органу державної влади не відповідає принципу пропорційності.
Щодо вимоги про розірвання Договору суд виходить із того, що згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірваний за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною, тобто такого порушення, внаслідок якого інша сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналогічний правовий підхід застосовується до правовідносин щодо оренди землі з урахуванням положень ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі».
Наведені прокурором обставини щодо відсутності або несвоєчасного оновлення паспорта водного об`єкта, нормативної грошової оцінки, договору оренди водного об`єкта, а також щодо несплати платежів за водний об`єкт не підтверджують наявності істотного порушення договору орендарем.
Щодо приведення Договору у відповідність до вимог законодавства.
Згідно з п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» від 04.11.2020 договори оренди водних об`єктів, укладені в порядку, визначеному законодавством до набрання чинності цим Законом, діють у строки та на умовах, визначених такими договорами. Поновлення таких договорів здійснюється без проведення земельних торгів у порядку укладення договорів оренди землі.
Сторони договорів оренди водних об`єктів, договорів оренди земельних ділянок під водними об`єктами, укладених до набрання чинності ним Законом, які не містять умов щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт або щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, зобов`язані визначити такі умови протягом року з дня набрання чинності цим Законом.
Повноваження територіальних громад сіл, селищ та міст щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, та порядок їх переходу в комунальну власність регулюються п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельною кодексу України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» від 04.11.2020 не встановлено ані процедури, ані обов`язку саме орендаря вжити заходів щодо визначення орендної плати за водний об`єкт у договорі оренди землі, а також відсутні наслідки спливу річного строку на внесення таких змін до договору оренди землі.
Указаним Законом, Водним кодексом України, підзаконними нормативно-правовими актами не встановлено порядок, за яким сторони договорів мали визначити умови щодо розміру орендної плати за водний об`єкт.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу місцевого самоврядування.
При цьому ч. 1 ст. 13 наведеного Закону не містить такої підстави для обов`язкового проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, як внесення змін до договору оренди землі або визначення орендної плати за водний об`єкт.
Визначення ж розміру орендної плати за надані в оренду водні об`єкти є виключним повноваженням Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 393 «Про затвердження Положення про Державне агентство водних ресурсів України» та наказу Державного агентства водних ресурсів України від 22.01.2022 № 11.
Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено захист прав та інтересів як шляхом припинення правовідношення, так і шляхом зміни правовідношення.
При цьому необхідність внесення до Договору змін щодо розміру орендної плати за користування водним об`єктом не є підставою для розірвання Договору, а є лише підставою для його зміни, що здійснено Раївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» шляхом укладення 16.03.2026 додаткової угоди до договору оренди земель водного фонду № 040713103055 від 21.11.2007 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Раївській сільській раді Синельниківського району від 21.11.2007 за № 040713103055 (т. 3, а.с. 95-98).
Господарський суд зазначає, що прокурор, звертаючись із заявленими позовними вимогами, обрав такий спосіб відстоювання інтересів держави та захист прав територіальної громади, що фактично позбавляє бюджет позивача доходів від укладеного Договору.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ураховуючи встановлені судом обставини, господарський суд указує таке.
На підставі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.
Таким чином, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог та надавати оцінку дійсності договору № 040713103055 від 21.11.2007 оренди земель водного фонду або визнати його недійсним, якщо позивач чи прокурор про це не просять.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
Цивільний кодекс України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, та в силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 Цивільного кодексу України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач (прокурор) не довів порушення його прав та законних інтересів, в позові слід відмовити.
Реалізуючи передбачене ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позовній заяві власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах.
Отже, при вирішенні позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи ст. 15 Цивільного кодексу України, що передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушених цивільних прав та інтересів.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке вказується в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач (прокурор) обґрунтовує заявлені вимоги.
За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 (т. 3, а.с. 219-220), тлумачення статей 15, 16 Цивільного кодексу України свідчить, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
З огляду на вищевикладене, при розгляді позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів суд має вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочинів та встановлювати не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними, але й чи були порушені цивільні права та інтереси особи, за захистом якого позивач (прокурор) звернувся до суду, які саме права та інтереси порушені та в чому полягають порушення.
Крім того, господарський суд ураховує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсними договорів, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваними договорами, та в результаті їхнього визнання недійсним майнові права заінтересованої особи будуть захищені та відновлені.
При цьому відсутність порушення спірним договором прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 (т. 3, а.с. 203-206) та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19 (т. 3, а.с. 200-202).
Також у названих постановах Верховного Суду відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.
Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» вживало заходів щодо належного оформлення документації на водний об`єкт: оновлювало паспорт водного об`єкта (т. 1, а.с. 225-227; т. 2, а.с. 14), отримувало необхідні погодження (т. 1, а.с. 250; т. 2, а.с. 1-13; т. 3, а.с. 105-115), замовляло розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т. 1, а.с. 228-231; т. 2, а.с. 15-16, 18-19, 58-73), що затверджена рішенням Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 10.12.2025 № 1486-51/VIII (т. 2, а.с. 54; т. 3, а.с. 138, 167), а також вживало заходів щодо приведення договірних відносин у відповідність до вимог законодавства (т. 3, а.с. 95-98). 
Крім того, доказами, наявними у справі, підтверджується сплата відповідачем 2 упродовж 2017-2025 років орендної плати за земельну ділянку загальною площею 16,0122 га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011 (т. 2, а.с. 22-51). Крім того, після оновлення 18.11.2025 паспорта водного об`єкта (т. 1, а.с. 250; т. 2, а.с. 1-13; т. 3, а.с. 105-115) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» за 2022-2024 роки сплатило плату за користування водним об`єктом у сумі 8 926,05 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №567 від 09.12.2025 (т. 2, а.с. 17). Таким чином, твердження прокуратури про систематичне невиконання відповідачем 2 обов`язків щодо сплати платежів не знайшло підтвердження під час судового розгляду.
Також суд ураховує, що Раївська сільська рада Синельниківського району, яка є позивачем у справі та безпосереднім розпорядником спірної земельної ділянки, сама вживала заходів щодо приведення правовідносин у відповідність до чинного законодавства. Зокрема, у 2025 році Раївська сільська рада Синельниківського району надала Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» дозволи на розробку паспорта водного об`єкта та технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (т. 2, а.с. 53; т. 3, а.с. 139, 168), затвердила технічну документацію з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (т. 2, а.с. 54; т. 3, а.с. 138, 167) та направила на погодження додаткову угоду до Договору (т. 2, а.с. 57; т. 3, а.с. 74, 138, 167), складену згідно з типовим договором.
За таких обставин суд не встановив, що порушення, на які посилається прокурор, призвели до позбавлення позивача того, на що вона розраховувала при укладенні Договору, або завдали їй такої шкоди, що відповідала би критерію істотності порушення. Навпаки, збереження орендних правовідносин забезпечує надходження орендної плати до місцевого бюджету, тоді як розірвання Договору призведе до припинення таких надходжень та саме по собі не гарантує більш ефективного використання земельної ділянки водного фонду.
Таким чином, прокуратура не довела наявності передбачених законом підстав для дострокового розірвання договору № 040713103055 від 21.11.2007 оренди земель водного фонду.
Окремо суд зазначає, що заявлені позовні вимоги про визнання недійсним Договору від 20.11.2017 та розірвання Договору (зі змінами та доповненнями) за своєю правовою природою ґрунтуються на різних юридичних механізмах припинення правовідносин. Визнання правочину недійсним має наслідком недійсність правочину з моменту його вчинення, тоді як розірвання договору припиняє договірні правовідносини на майбутнє. Тому обґрунтування одночасної необхідності застосування таких способів захисту потребує встановлення відповідних самостійних правових підстав, однак прокурор це належним чином не довів.
Підставою для відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, з приведенням у придатний для використання стан, спірної земельної ділянки є фактична відсутність у користуванні відповідача 1 такої земельної ділянки.
Щодо заяви відповідача 2 про застосування строків позовної давності до позовних вимог прокуратури про визнання недійсним Договору від 20.11.2017 та похідної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» повернути на користь позивача, з приведенням у придатний для використання стан, спірну земельну ділянку господарський суд указує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в рішенні суду, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого позивач (прокурор) звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем (прокурором) поважних причин її пропущення.
Оскільки господарський суд вважає за необхідне відмовити в решті позову з підстав його необґрунтованості та відсутності порушених прав Раївської сільської ради Синельниківського району, а не у зв`язку зі спливом позовної давності, подана заява відповідача 2 про застосування строків позовної давності не підлягає розгляду. При цьому наявність порушення строку позовної давності не перевіряється судом, оскільки жодним чином не впливає на ухвалене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної заяви.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів 1 і 2 у сумі 2 422,40 грн (по 1 211,20 грн на кожного), пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 3, 14, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області (52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул.Музична, буд. 32) в інтересах держави в особі Раївської сільської ради (52523, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Раївка, вул. Таланова, буд. 10-А, код ЄДРПОУ 04339474) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 3, код ЄДРПОУ 41457307), Синельниківської районної державної (військової) адміністрації (52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Богми, буд. 3, код ЄДРПОУ 04052376) про розірвання договору оренди, визнання недійсними договорів та повернення земельної ділянки – задовольнити частково.
2. Визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0011, що укладений 11.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» та ОСОБА_1 .
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 38, код ЄДРПОУ 02909938, МФО 820172, IBANUA228201720343160001000000291 у Державній казначейській службі України в м. Київ) судовий збір у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 3, код ЄДРПОУ 41457307) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 38, код ЄДРПОУ 02909938, МФО 820172, IBANUA228201720343160001000000291 у Державній казначейській службі України в м. Київ) судовий збір у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
5. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 07.09.2026.

Суддя В.О. Дичко