Справа № 700/149/26 
Провадження № 1-кп/700/88/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 р. Лисянський районний суд Черкаської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Лисянка Черкаської області кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лисянка Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця, водія номер обслуги стартового відділення зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 у військовому званні солдат, не судимого, не одруженого, дітей не має, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 22 вересня 2025 року, близько 16 год. 30 хв., перебуваючи на відкритій ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті та бажаючи їх настання, наніс один удар ножем в праву ділянку шиї потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав поранення правої бокової поверхні шиї у вигляді: рани на правій бічній поверхні шиї, ушкодження поверхневих та глибоких м`язів шиї справа, ушкодження артерій та вен шиї справа, ушкодження блукаючого нерва та ушкодження правої частки щитоподібної залози. Після отримання даних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 був госпіталізований до медичних закладів, де 24.09.2025 о 15 годині 17 хвилин настала смерть останнього.
Відповідно до висновку експерта №03-01/1310 причиною смерті ОСОБА_9 є колото-різане поранення правої бокової поверхні шиї з ушкодженням правої яремної вени, правої загальної сонної артерії та їх гілок, що супроводжувалось масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привело до гострої крововтрати і розвитку геморагічного шоку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину визнав частково, а саме: визнав свою винуватість в частині заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , але не визнає кваліфікацію його дій як умисне вбивство, вказує на намір завдати потерпілому лише тілесні ушкодження, настання смерті не бажав. Пояснив суду, що ОСОБА_9 він знав 14 років, відносився до нього як до рідної людини, підставляв плече, підтримував морально, коли це було потрібно, позичав кошти, коли він просив. У ОСОБА_10 були складні відносини з тіткою, вона мала вплив на ОСОБА_10 , давила морально. Так як у нього та ОСОБА_9 складні характери, присутня впертість, своєвольність та власність, почали виникати конфлікти та спори, які інколи закінчувалися бійками, через дівчат і в інші побутові моменти в гуртожитку. З часом стали менше спілкуватися, їх інтереси та дороги розійшлися, вищесказане загострювало спілкування між ними. До початку повномасштабного вторгнення, після того як він поїхав за кордон, вони рідко переписувалися, зідзвонювалися, переважно з ініціативи ОСОБА_10 . У нього не було бажання з ним спілкуватися, тому що він знав, що ОСОБА_10 жив зі своєю тіткою ОСОБА_11 , періодично мав звичку поширювати негативні чутки про нього та про його родину і заперечував це в розмовах з ним, говорячи, що він не повертається з Канади, дозволяючи оцінювати його життя. Після того як він повернувся в Україну щоб піти на службу в Збройні Сили від знайомих чув висловлену точку зору ОСОБА_10 з приводу служби, який говорив, що не готовий йти воювати, нехай «лохи» йдуть, якщо війна дійде до Лисянки чи Черкаської області потрібно їхати десь на західну Україну або за кордон. Чув це особисто. Після чого він повністю перестав спілкуватися з ним. ОСОБА_10 неодноразово приймав участь у бійках, у тому числі декілька разів у масових бійках. В цілому був достатньо агресивною, запальною, мстивою людиною. Повертаючись до конфлікту між ними, після його провокації він мав намір тільки нанести тілесні ушкодження, аж ніяк не хотів його вбивати. Якби він хотів його вбити, то у нього була така можливість, перед тим як ОСОБА_10 побіг. За 10 місяців перебування в СІЗО у нього було достатньо часу для того щоб обдумати свої дії, з будь якого ракурсу та сторони, усвідомити свою вину та горе, яке приніс сім`ї ОСОБА_10 , адже будь які події, сварки і інші речі, які відбувалися між ним та покійним, не давали йому права наносити тілесні ушкодження. Він розуміє, що даним злочином, він наніс певний страх, за що вибачається. Шкодую про те, що стався цей конфлікт, про те, що вдарив ножем, і щиро просить вибачення у родини потерпілого, в першу чергу у дружини і дитини. На запитання прокурора та потерпілих відповідати не забажав. На запитання головуючої судді пояснив, що напередодні 22.09.2025 зустрічей з ОСОБА_9 , розмов, листування та прямих конфліктних ситуацій не мав. Прийшов до місця його роботи щоб поговорити. Заперечує прояви у нього в той день агресії та збудження, про які суду повідомили свідки. Пояснив свій вчинок дослівно: «клямка впала», «мене переклинило». Ніж завжди носить із собою. Детально розповісти про те, як стався конфлікт між ним та ОСОБА_9 22.09.2025 не зміг.
Сторона захисту вважає неправильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, оскільки за наслідками дослідження доказів, наданих свідками показань та показань обвинуваченого в суді доведено лише факт завдання одного удару ножем в шию ОСОБА_9 , що підпадає під ознаки ч.2 ст.121 КК України.
Зокрема, на думку захисту його підзахисний умислу щодо вбивства ОСОБА_9 не мав. З пояснень обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_4 , мали місце припинення дружніх стосунків та неприязні відносини. Про відсутність умислу на вбивство потерпілого говорить те, що було завдано лише один удар ножем в шию, обвинувачений не намагався «добити» ОСОБА_9 , хоч об`єктивно мав таку можливість. Після завдання удару ножем залишив місце злочину. Вважає показання свідків щодо характеристики ОСОБА_7 як агресивно налаштованого - перебільшеними. Крім цього, просить суд врахувати, що смерть потерпілого настала після двох днів перебування у медичному закладі, де в перші години йому не надавалася кваліфікована медична допомога вузького спеціаліста в галузі судинної хірургії, що також могло вплинути на перебіг подій. 
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , пояснила суду, що ОСОБА_12 її рідний племінник, якого вона виховала як рідного сина після передчасної смерті його матері. Своїх дітей вона не має. 22.09.2025 їй зателефонували з невідомого номера і сказали «Людочка, твого Радіона підрізали біля селищної ради». Вона нічого не розуміла, приїхала до селищної ради, де побачила, що ОСОБА_10 несли вже до машини швидкої, і на місці було дуже багато людей. Потім вона втратила свідомість, отямилася вже в лікарні. Запитала, де ОСОБА_10 , їй відповіли, що він в реанімації і за його життя лікарі борються. На другу добу після 17 години її племінника повезли в місто Черкаси, в лікарню. За станом здоров`я його не можна було зразу перевезти. ОСОБА_13 був другом ОСОБА_10 , якому той завжди довіряв і ділився, вони постійно десь їздили разом. Після закінчення школи вона їх возила вступати у навчальний заклад. По дорозі ОСОБА_14 різко говорив зі своєю мамою, відштовхував її від себе, і вона робила йому зауваження, що з мамою так не можна. ОСОБА_15 її завжди називала ОСОБА_11 , казала, що дуже щаслива від того, що ОСОБА_10 дружив з ОСОБА_14 , оскільки він впливав на нього позитивно, займався спортом, просила щоб ОСОБА_10 поговорив з ОСОБА_14 не прогулювати уроки в школі. З мамою Роми вони були завжди в дуже хороших відносинах. У листопаді 2025 вона приходила до неї додому, падала на коліна, просила пробачення за скоєне. Цю розмову вона записала на свій телефон. Вона говорила, що не знає, що сталося, це винна війна, зазначила, що якби вона була з ОСОБА_14 такого не сталося б, а так він був агресивний, сів на мотоцикл і кудись поїхав. Вона просила пробачення у їх сім`ї, а тепер поливає їх брудом. Вже 8 місяців вона не спить і хоче знати чому ОСОБА_16 забрав у Радіона життя. Про конфлікти ОСОБА_10 з ОСОБА_14 племінник ніколи їй не розповідав. Якось вона запитала у ОСОБА_10 , чи спілкується він з ОСОБА_14 , він відповів, що той йому чомусь не дзвонить. Вказав, що можливо через різницю в часі України з Канадою не має можливості спілкуватися. Після приїзду ОСОБА_14 з ОСОБА_17 вона запитала ОСОБА_10 , чи вони зустрічалися, чи він навідував свою хрещеницю? ОСОБА_10 відповів, що ні, чому не знає. Вона дуже здивувалася, думала, що може він на нього чомусь сердиться. Про ОСОБА_14 матір ОСОБА_10 завжди відгукувався з хорошої сторони, батько його приходив до неї в кафе, ОСОБА_15 часто дзвонила до неї, вони спілкувалися.
ОСОБА_10 ніколи не пив, не курив, на першому місці дитина, дружина, вона, їх сім`я. Своїх дітей вона не має. Коли сестра ОСОБА_18 сказала їй, що вагітна, вона пообіцяла її допомагати все життя. Сестра померла в 2014 році, коли ОСОБА_10 було 17 років. Вона була все життя з ним поряд, виховувала його, замінила йому матір. На опікунство не подавала, тому що йому було майже 18 років. Радіон постійно піклувався про її здоров`я. В 2021 році в кардіоцентрі їй рятували життя, запускали серце і ОСОБА_10 в цей час був з нею. Після цього випадку вона стала потребувати догляду. Радіон в цей час жив з сім`єю в м.Черкаси, потім переїхав в ОСОБА_19 , оформив догляд за нею, постійно був поруч, доглядав в лікарні. Цивільний позов підтримує в повному обсязі. Хоче максимального покарання для ОСОБА_20 і просить перекваліфікувати злочин на ч.2 ст.115 КК України. 
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4  пояснила суду, що 22 вересня, коли сталася трагедія, вона перебувала за кордоном вже 3 місяці, працювала на заводі по виготовленню пластикових деталей до автомобілів в Чехії. Як завжди, йдучи на зміну на роботу, вони поспілкувалися по телефону з ОСОБА_10 , поговорили про дитину, побажали гарного дня, нагадала йому, щоб він не забувся сходити на батьківські збори у садочок. Потім в обідню перерву взяла до рук телефон і побачила повідомлення від нашої знайомої « ОСОБА_18 , що там ОСОБА_10 ?». Вона відразу зателефонувала своєму чоловіку. Трубку взяв медик, який сказав, що ваш чоловік в лікарні, яка у нього група крові? Вона в той момент дуже розгубилася, не змогла відповісти і тому зателефонувала до мами. ОСОБА_21 підтвердила, що ОСОБА_10 підрізали. Потім говорила з батьком, з ОСОБА_11 , хтось з них сказав їй, що це зробив ОСОБА_22 . Вона негайно виїхала в Україну, де востаннє побачила ОСОБА_10 в реанімації. Її чоловік ОСОБА_12 мав дружні стосунки з ОСОБА_23 , ще в шкільні роки. Після школи вступили в один навчальний заклад та разом проживали в гуртожитку, були в дружбі, мали тісні стосунки, проводили час разом. У ОСОБА_24 ніколи не було друзів та таких людей, з якими так добре спілкувався як з ОСОБА_10 . Раніше ОСОБА_10 неодноразово питали і друзі і однокласники, чому він дружить та спілкується з ОСОБА_23 , на що він відповідав, що це його найкращий друг, який його ніколи не зрадить. Підтвердженням цього є те, що він взяв цього нелюда хрещеним батьком для нашої донечки. Їх сім`я ніколи не бажала зла та нічого поганого ОСОБА_25 , а навпаки завжди цікавилася, як у нього справи, життя, були готові допомогти при будь-якій ситуації, яка б не сталася. Після виїзду за кордон спілкування між ОСОБА_14 і ОСОБА_10 поступово припинилося без конфлікту, без причини. На той момент ОСОБА_10 говорив, що вони мають різні погляди на життя. Після повернення із-за кордону ОСОБА_16 та ОСОБА_26 випадково зустрілися в ОСОБА_19 . Тоді ОСОБА_14 сказав ОСОБА_10 , що хоче йти воювати. Радіон завжди цікавився ОСОБА_14 , як у нього справи, дзвонив до нього, але ОСОБА_14 без причини заблокував номер телефону. Радіон не міг повірити, що навіть взяв і подзвонив з іншого телефону, на що ОСОБА_14 взяв слухавку і сказав, що не хоче спілкуватися. Радіон не міг зрозуміти, чому після таких довгих років дружби такий «друг» в прямому і переносному значені встромить ніж у спину, без причини, без жалю, з егоїзмом та жорстокістю, забираючи у дитини люблячого батька, у неї чоловіка, сина і племінника. Вона не розуміє з якого моменту, як каже ОСОБА_14 , у нього виникли неприязні відносини з ОСОБА_10 . ОСОБА_14 був завжди закритою людиною, дивним, некомунікабельний, мовчазним, ніколи не підтримував розмови. Але ОСОБА_10 завжди знаходив спільні теми для розмови, вони говорили про спорт, ходили на спорт майданчики, добре дружили, неодноразово їздили на відпочинок на мотоциклі, були в дуже хороших відносинах. Для неї причиною скоєного стало очевидна заздрість, ще зі шкільних років. В ОСОБА_10 була дитина, дружина, друзі, знайомі, його всі поважали,він був авторитетом, в ОСОБА_14 цього не було. Проявів агресії ОСОБА_14 до ОСОБА_10 не було. Конфліктів ОСОБА_10 з мамою ОСОБА_14 не було. Навпаки вона завжди дзвонила до ОСОБА_10 , і говорила як добре, що ви спілкуєтеся, дружите. 
Свідок ОСОБА_27 , в судовому засіданні пояснив суду, що він працює у виконавчому комітеті Лисянської селищної ради першим заступником селищного голови. 22 вересня 2025 року близько 15 год. 50 хв. він перебував у кабінеті кадрової роботи разом з головним спеціалістом з кадрової роботи ОСОБА_28 і начальником юридичного відділу ОСОБА_29 . Двері в кабінет були зачинені. У сусідніх кабінетах в цей час перебували ОСОБА_30 та працівники бухгалтерії. У сусідні двері хтось голосно постукав, або кулаком, або ногами, такого зазвичай не буває, тому він вийшов у коридор щоб подивитися, що відбувається. У коридорі він побачив чоловіка у військовій формі, який стукав у кабінет спеціаліста із земельних питань ОСОБА_9 , але на той момент його кабінет був зачинений і нікого з працівників в ньому не було. Він поцікався у чоловіка чому так голосно той стукає, чи щось сталося. Незнайомець відповів в агресивній манері, на підвищеному тоні голосу, що йому потрібен ОСОБА_26 , переговорити з ним з особистого питання. Підійшовши ближче до цього чоловіка, він відповів, що ОСОБА_10 є на роботі, але вийшов в особистих справах на 30 хв. і зараз буде. На що чоловік запитав мене до якого часу вони працюють, на що він відповів – до 17 год.45 хв. Після чого чоловік у формі військового пройшов до фойє, а він зійшов на перший поверх. Спускаючись до низу, на першому поверсі він зустрів ОСОБА_9 , який швидко йшов до свого робочого кабінету. Він повідомив йому, що якийсь військовий, дуже агресивний, хоче з ним поспілкуватися. ОСОБА_10 відповів, що знає і побіг на другий поверх. Тому він спокійно вийшов на подвір`я, де спілкувався з працівниками по роботі. Через 5-10 хв. йому телефонує юрист ОСОБА_30 , яка з плачем і криком говорить про те, щоб він швидко йшов до них, бо тут ОСОБА_10 вбивають. Спочатку в нього був шок, але він зрозумів, що все дуже реально, в голосі ОСОБА_31 була істерика. Повертаючись назад, він набрав начальника сектору поліції ОСОБА_32 , коротко пояснив ситуацію і попросив максимально швидко прислати наряд поліції. Прийшовши в кабінет, працівники показали йому через вікно, що там в дворі. Він швидко зійшов до низу, одночасно під`їхав наряд поліції і вони направилися в сторону будівлі нотаріуса, де знаходився ОСОБА_10 , який лежав біля будівлі нотаріуса весь в крові, без свідомості і дуже важко дихав. Крові було дуже багато. ОСОБА_33 надавав йому першу допомогу, вони також почали йому допомагати, але ОСОБА_10 уже не говорив і важко дихав. Вони намагалися зупинити кровотечу. Потім під`їхав ще наряд поліції, яким ми пояснили хто здійснив цей злочин назвали його прізвище, ім`я, по батькові і адресу його проживання. Обвинуваченого на дворі вже не було, він його не бачив, зі слів очевидців він сів на мопед і рушив в сторону торгового центру «П`ятачок». На що один наряд поліції рушив за ним, а вони продовжували надавати допомогу і чекати медиків. Через 5-7 хв. приїхала швидка допомога. Вони гуртом допомогли підняти ОСОБА_10 на ноші і помістити його в машину швидкої. ОСОБА_24 він знає ще зі школи як учня, тому що працював деякий час у школі, але згодом ОСОБА_16 перевівся у іншу школу і тривалий час він його не бачив, тому відразу не впізнав, ще й він був у військовій формі і з бородою. Одягнений був у військовому кітелі піксель, кепка, взуття світлі берци, тримав руки в кишенях. Дуже нервував, висловлювався голосно і агресивно про ОСОБА_10 , якого шукав і викликав. Агресія виражалася у виразі обличчя, очей, в голосі відносно ОСОБА_10 , якого називав ОСОБА_34 або ОСОБА_10 , з ходи ОСОБА_20 видно було, що людина йде до визначеної цілі. З ОСОБА_10 у нього були дуже теплі дружні відносини, вони проживали в одному дворі, він поважав його як вчителя, тому часто ділився особистим. Зі слів ОСОБА_35 – кращий друг його дитинства, вони разом виросли, він його дуже любив, ставив його в приклад, розповідав, що він перебуває за кордоном, працює, в нього все добре, розповідав як в дитинстві вони дружили, ходили один до одного в гості, він був хрещеним батьком його доньки, про те, що між ними були якісь непорозуміння чи сварка, чи щось не поділили не було, чув тільки позитивні відгуки, тому пояснити такий випадок не може. 
Свідок ОСОБА_36 , в судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником відділу, головним бухгалтером виконавчого комітету Лисянської селищної ради. 22 вересня 2025 року о 15 год.50 хв. вона перебувала у кабінеті бухгалтерської звітності на другому поверсі зі свідком ОСОБА_37 , двері кабінету були відчині. До них зайшов чоловік у військових штанах, чорній кофті, берцах, кепці зі значками, у вухах білі блютузові навушники, який не привітався, збудженим тоном запитав де ОСОБА_34 . Вони відповіли, що не знають. Ще запитав чи він буде, потім вийшов у коридор. Почувши звук відкривання дверей ключами, вона вийшла в коридор і побачила ОСОБА_10 , який відкривав свій кабінет ключем. Вона повідомила йому, що його шукав якийсь чоловік, порадила до нього не йти, бо він був сильно збуджений. На запитання ОСОБА_10 , де цей чоловік, вона подивилася у вікно приймальні і побачила чоловіка на дворі, який ходив в збудженому стані вперед-назад, на що вказала ОСОБА_10 . Радіон, гланувши у вікно, радісно сказав, що це його однокласник і побіг донизу. Ми стали спостерігати у вікно за ними. Радіон зійшов із сходів центрального входу будівлі, далі їй не було видно їх через високі туї. За секунду вона побачила як ОСОБА_10 , тримаючись рукою за шию, біжить по тротуару, а чоловік у військових штанах біжить за ним. Перейшовши в коридор, вона через вікно побачила, як ОСОБА_10 впав і над ним нахилився якийсь чоловік. Цей чоловік, що біг за ОСОБА_10 повернувся, сів на мотоцикл темного кольору, який стояв біля ялинки і хутко зник. Потім вони почали кричати, щоб швидко викликали швидку і поліцію. Події, що відбувалися проходили миттєво за секунди. Радіон працював у них не дуже давно, але він був щирим, відкритим, завжди посміхався. 
Свідок ОСОБА_38 , пояснила суду, що вона працює в виконавчому комітеті Лисянської селищної ради головним спеціалістом, до повноважень відносяться питання бухгалтерського обліку. Восени, в вересні 2025 року, точної дати не пам`ятає, в період часу між 15 до 16 години, вона перебувала на робочому місці в кабінеті разом з головним бухгалтером ОСОБА_39 . Двері в кабінеті були відчинені, почули що хтось стукає в двері. Потім зайшов чоловік, одягнений у військовій формі (картузі, зелена куртка, камуфляжні штани, берци). Чоловік був збуджений і запитував де ОСОБА_34 . В судовому засіданні впізнала цього чоловіка та вказала на обвинуваченого. Через деякий час прийшов ОСОБА_34 , вони сказали йому, що до нього приходив чоловік і стукав у двері. Потім через деякий час вони подивилися у вікно і побачили, що цей чоловік вже ходив перед входом в будівлю селищної ради. У руках у нього нічого не бачила. Коли ОСОБА_34 подивився у вікно і побачив цього чоловіка, то сказав, що він його знає. Далі вона побачила у вікно як ОСОБА_34 тримався рукою за горло і біг, а чоловіка біля нього не бачила. За туями вона не бачила, що відбувалося. За ялинки було видно лише частину мотоцикла. Потім дівчата прибігли і почали кричати, щоб викликали швидку. 
Свідок ОСОБА_40 пояснив суду, що 22 вересня 2025 року близько 15 год. 40-50 хв. він був вдома, займався по господарству, фарбував ворота із середини двору. Потім почув крики і побачив, що по вулиці біжить ОСОБА_12 і за ним біжить людина у військовій формі. Бігли вони у напрямку доріжки відділення ПриватБанку та архіву. Радіон біг і кричав: «Люди, рятуйте!». Він йому крикнув у відповідь: «Тікай до мене». ОСОБА_10 повернув у напрямку до нього і добіг до його двору. Добігши до нього, він оперся на його плече і почав втрачати свідомість, я помітив у нього на шиї кров, яку він рукою закрив і поклав його на землю, поливав водою. Радіон йому двічі сказав «Це був ОСОБА_41 » і більше не розмовляв. Чоловік у військовій формі біг за ОСОБА_10 від селищної ради до ПриватБанку, далі він не побіг. Тоді він крикнув до людей, що стояли біля банку, щоб викликали швидку і поліцію. Крові з рани було дуже багато, зупинити її було неможливо. Потерпілого він знав особисто, оскільки він часто з ним їздив на Київ, знав дуже добре його маму, коли працював у поліції на посаді дільничого 6 років, патрульно-постовій службі 2 роки. Працівникам поліції він сказав, щоб шукали ОСОБА_42 . 
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що обвинувачений – це її син. 22.09.2025 вона була на роботі, коли їй подзвонила її сестра ОСОБА_43 та сказала, що приїхав ОСОБА_44 з військової частини засмучений. Думала, що він переживав за тата, який захворів та мав важкий стан через гіпертонічний криз. Сестра сказала, що ОСОБА_14 взяв собак і пішов з ними гуляти. Вона вирішила, що доробить роботу і буду йти додому. Потім сестра дзвонить і каже, що ОСОБА_44 якийсь збуджений, нервовий взяв мотоцикл і поїхав. Коли вона йому подзвонила, то він сказав: « ОСОБА_21 , я його підрізав», а також запитав: «Він ще живий ?». Потім вона знову подзвонила, порадила йому їхати до командира, на що він відповів, що планував їхати до командира, але його вже зупинила поліція. Вона не розуміла, чому ОСОБА_14 це зробив, але командири згодом повідомили їй, що зі слів ОСОБА_45 потерпілий образив маму. Їй сказала одна людина, яка просила себе не називати, бо вона боїться, що вона була свідком їх розмови, коли ОСОБА_10 ображав її нецензурними словами. (Зачитала нецензурні слова, які ніби-то говорив ОСОБА_10 про маму ОСОБА_14 ). Це для неї був шок. ОСОБА_14 сказав, що любить свою матір і нікому не дозволить її образити, для нього це була сама больова точка. Ось така образа могла викликати таку реакцію. ОСОБА_10 маніпулював ним. Між ними траплялися шкільні конфлікти. Вона завжди дуже добре відносилася до ОСОБА_10 . ОСОБА_44 говорив, що ОСОБА_10 був для нього найріднішою людиною. Вони разом здавали ЗНО, ОСОБА_14 займався з 5 репетиторами, він навіть недописав твір через те, що ОСОБА_10 не написав, відповідно недобрав бали на вступ до ВНЗ. Після закінчення ліцею ОСОБА_44 рветься на війну в 18 років, його не допустили до служби через астму. Радіон одружився. ОСОБА_44 працював в РЕМ слюсарем. Якось ОСОБА_14 приходить і каже, що звільняється з роботи їде тільки з ОСОБА_10 до Польщі, він його чекав 3 місяці. У ОСОБА_10 дружина вагітна він не зміг поїхати, тому ОСОБА_44 їде до Львова сам, далі до Польщі. За пів року до повномасштабного вторгнення приїхав з Польщі, проходив відбір до відділу спецпризначення правоохоронних органів, здав тести, але не пройшов медичний огляд. Приїхав додому, роботи не має, знайшов роботу на металургійному заводі в Словаччині. Потім працював на заводі в Канаді, ще 2 роки мав дозвіл на перебування. Починається війна, він налаштований патріотично. 24-25 травня 2025 року приїхав додому, добровільно обрав службу за контрактом, дуже добре знав англійську мову, планував їхати на службу в Іспанію. Радіон до неї дзвонив, просив телефон ОСОБА_14 , підходив, запитував про ОСОБА_14 . ОСОБА_44 не хотів з ОСОБА_10 спілкуватися, не пояснював чому, там особисте, він дуже добре відносився до ОСОБА_46 тягнувся до ОСОБА_14 , але в той же час насміхався над ним. ОСОБА_14 казав, що ОСОБА_47 провокувала конфлікти. 
Свідок ОСОБА_30 пояснила суду, що вона працює головним спеціалістом відділу правової, кадрової роботи і публічних закупівель виконавчого комітету Лисянської селищної ради. 22 вересня 2025 року, близько 16 год., час точно не пам`ятає, вона перебувала одна на своєму робочому місці. В робочому кабінеті почула гучний стукіт у двері. Вона злякалася, бо вже такі випадки були, коли приходили військові розбиратися за земельні питання. Піднялася зі стільця, взяла телефон в руки і почула як голосно хтось гукає в коридорі: « ОСОБА_26 !». Вона підійшло до дверей та побачила, що вийшов ОСОБА_27 , який був у кабінеті напроти і почав розмову з особою, яка стукала у двері. Чоловік запитав заступника, чи буде ОСОБА_10 на роботі. ОСОБА_48 повідомив, що ще буде, зазначив, що він може бути на території селищної ради. І цей чоловік пішов по коридору в іншу сторону, з якої зайшов. ОСОБА_48 також вийшов з коридору. В коридорі була тиша хвилин три. Вона вирішила вийти і подивитися хто цей чоловік і в кінці коридора побачила чоловіка у військовій формі (чорна кепка, зелена куртка). Зайшла в кабінет і почула ОСОБА_49 , який запитував у працівників хто його шукав. Дівчата з бухгалтерії відповіли йому, що його шукав чоловік у військовій формі. Він побіг у ту сторону за ним. Вона зайшла в бухгалтерію і поглянула у вікно, бо хотіла побачити цього чоловіка. Бачила, як цей незнайомий чоловік швидко вийшов із будівлі. Радіон побіг за ним, крикнув: « ОСОБА_14 !». Той обернувся, ОСОБА_10 протянув руку привітатися. ОСОБА_20 обіймає його і за секунду вона бачить, як бризнув струмінь крові із шиї ОСОБА_10 . Радіон робить крок назад, далі починає бігти вперед. Куди побіг чоловік у військовій формі, вона не бачила через туї, але знає, що він не побіг у протилежну сторону. Одночасно у вікно дивилися вони втрьох: ОСОБА_36 , ОСОБА_38 та вона. В неї почалася паніка, вона почала кричати, вибігла з кабінету бухгалтерії до себе в кабінет, закрилася, бо злякалася, по телефону викликала швидку, набрала до ОСОБА_50 , повідомила йому що ОСОБА_20 порізав ОСОБА_10 . Потім раптом згадала, що до неї повинна прийти її дитина. Вона вибігла з кабінету на коридор, зустріла свою дитину, яка сказала, що бачила як поїхав на мопеді якийсь хлопець, але чомусь усі люди туди біжать. Вона її терміново закрила в себе в кабінеті, сама пішла дивитися у вікно в коридорі, і побачила, що ОСОБА_10 лежить на землі, біля нього зібралися люди. Швидка допомога приїхала хвилин через 7 після її дзвінка. Всі події бачила через вікно. Від ОСОБА_10 вона з колегами неодноразово чули про ОСОБА_24 багато лише хороших відгуків, він відносився до нього як до брата. Знає, що ОСОБА_14 хрещений батько ОСОБА_10 дитини. Він про нього завжди хвилювався, згадував лише хороші спогади. Одного разу просив його по телефону не повертатися в Україну, навіть їй давав трубку, щоб вона краще йому пояснила про можливість відстрочки. Про конфлікти між ними і сім`ями ніколи не чула. Радіона вона, нажаль, знає не довго, але він був дуже хороша людина.
Свідок ОСОБА_51 пояснила суду, що вона працює психологом в Лисянській селищній раді, а також займається адвокатською діяльністю. 22 вересня 2025 року у другій половині дня близько 16 год. вона здійснювала адвокатську діяльність за адресою АДРЕСА_3 , це приміщення міграційної служби. Приблизно в цей час почула неприродній крик, який був схожий на крик дитини. Потім до неї в кабінет забігла ОСОБА_52 , працівниця міграційної служби, і почала кричати, що у них на сходах зарізали людину. Вони одразу вибігли і вона побачила, що ОСОБА_26 уже добігав до ОСОБА_53 , де впав на землю. Все навколо було в крові і автомобілі, що стояли на парковці також. Її помічниця почала викликати поліцію, а вона телефонувала на мобільний особисто поліцейським. Потім прибігли працівники селищної ради, ОСОБА_54 , намагалися надати медичну допомогу ОСОБА_10 поки приїде швидка. ОСОБА_49 впізнала відразу, зазначила, що вони колеги, працююють в селищній раді. Особисто з ним знайома не була, але знала, що це ОСОБА_12 . Чи біг хтось за ОСОБА_10 особисто не бачила, але ОСОБА_55 сказала, що до неї підбіг чоловік і сказав прямо у вічі «Я сказав не викликати швидку» повторив двічі і вона злякалася і почали бігти і кликати нас. Сама особисто від цього чоловіка цих слів не чула. 
Свідок ОСОБА_56 пояснив суду, що він працює електромонтером в ПАТ «Черкасиобленерго». 22.09.2025 він стояв на стоянці біля ПриватБанку. Сидів курив біля машини і побачив, як біг вже покійний потерпілий весь в крові і кричав: «Убивають! Рятуйте! Викликайте поліцію, швидку». Пробіг до огорожі і впав. Позаду нього біг наздоганяючи чоловік в військовій формі: картуз, борода. Бачив його на відстані 2-3 метри. Цей чоловік кричав, щоб не викликали швидку. Коли він побачив, що потерпілий упав, то повернувся назад в сторону будівлі від якої вони бігли. Коли потерпілий впав, до нього підійшов ОСОБА_57 , надавав йому невідкладну допомогу. Потім приїхали швидко поліція і швидка. 
Крім показань потерпілих та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.115 КК України підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.
Даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 22 вересня 2025 року з фототаблицями до нього (а.с. 6-27 т.2), відповідно до яких об`єктом огляду є територія біля Лисянської селищної ради, яка знаходиться в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області на площі Миру,30, де на поверхні асфальту та запаркованих автомобілях виявлено плями бурого кольору. З місця події вилучено змиви, сліди низу взуття.
Даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 22 вересня 2025 року з фототаблицями до нього (а.с. 28-33 т.2), відповідно до яких об`єктом огляду є приміщення КНП «Лисянська територіальна лікарня», яка знаходиться в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області на вулиці Грушевського, 51, де біля реанімаційного відділення вилучені штани темного кольору зі слідами бурого кольору, шкіряний ремінь, чоловічий аксесуар-прикраса у вигляді шнурка зі слідом перерізання, кросівки та мобільний телефон.
Даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 22 вересня 2025 року з фототаблицями до нього (а.с. 34-51 т.2), відповідно до яких об`єктом огляду є відкрита місцевість за адресою: АДРЕСА_4 , де біля службового автомобіля Нацональної поліції України виявлено та вилучено два складні ножі, рюкзак чорного кольору, військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України, куртку камуфльовану (піксель), штани чорні, футболку, зарядний пристрій, ліхтарик. Ліворуч від домоволодіння за цією ж адресою на проїзній частині дороги лежить мотоцикл Apach номерний знак НОМЕР_3 , біля якого знаходиться камуфльована кепка, які також вилучені з місця події.
Даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 25 вересня 2025 року з фототаблицями до нього (а.с. 62-114 т.2), відповідно до яких об`єктом огляду є приміщення реанімації КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», яка знаходиться в м.Черкаси на вулиці Святитетя Хірурга Ліки, 3 де на медичній каталці знаходиться труп чоловічої статі. На прикріпленій бирці наявний напис: « ОСОБА_9 №22073 х/р. Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 15:».
Даними, які містяться у висновку експерта № 03-01/1310 від 25.09.2025 (а.с. 118-120 т.2), з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 ,1996 р.н. є колото-різане поранення правої бокової поверхні шиї з ушкодженням правої яремної вени, правої загальної сонної артерії та їх гілок, що супроводжувалось масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привело до гострої крововтрати і розвитку геморагічного шоку. При експертизі трупа були виявлені наступні тілесні ушкодження: поранення правої бокової поверхні шиї у вигляді: рани на правій бічній поверхні шиї, ушкодження поверхневих та глибоких м`язів шиї справа, ушкодження артерій та вен шиї справа, ушкодження блукаючого нерва та ушкодження правої частки щитоподібної залози. Вказані ушкодження виникли від дії плаского колюче-ріжучого предмету та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Згідно даних медичної картки смерть настала 24 вересня 2025 року о 15 годині 17 хвилин. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа спирти не виявлені.
Даними, які містяться у висновку експерта №СЕ-19-25/54179-БД від 10.02.2026 (а.с. 147-157 т.2), з якого вбачається, що на наданому на дослідження складаному ножі, а саме: клинку і руків`ї виявлено кров людини і клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 . Генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на клинку складаного ножа є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб: генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_9 та генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_7 
- даними, які містяться у висновку судово-психіатричного експерта №688 від 07.11.2025, відповідно до якого у ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, не відмічалося проявів хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_7 не виявляється проявів хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки – що свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, брати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді.
У процесі дослідження і оцінки доказів у даному кримінальному провадженні, суд не встановив процесуальних порушень при їх збиранні, які б ставили під сумнів обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає доведеною.
Між тим, суд не погоджується з доводами захисника обвинуваченого про відсутність умислу на заподіяння смерті потерпілому та відповідно про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК та відкидає їх як такі, що не узгоджуються з установленими у судовому засіданні фактичними обставинами кримінального правопорушення.
Посилання захисника на відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого лише з тієї підстави, що останньому було завдано один удар ножем, суд не приймає, оскільки кількість нанесених ударів сама по собі не є визначальним критерієм для встановлення спрямованості умислу винної особи. Вирішальне значення мають сукупність усіх обставин події, зокрема спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер застосованого знаряддя, локалізація поранення, сила удару, поведінка винного до, під час та після його нанесення, а також об`єктивно передбачувані наслідки таких дій.
Як встановлено судом, обвинувачений використав ніж, який за своїми властивостями є предметом, здатним заподіяти смертельне ушкодження, та умисно завдав ним удару в ділянку шиї потерпілого. Шия є життєво важливою частиною тіла людини, де розташовані магістральні кровоносні судини, пошкодження яких об`єктивно створює реальну загрозу життю та з високим ступенем імовірності призводить до смерті внаслідок масивної крововтрати. Отже, особа, яка свідомо завдає удар ножем саме в таку ділянку тіла, не може не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій та реальну можливість настання смерті потерпілого.
Факт того, що смерть потерпілого настала не безпосередньо на місці події, а згодом у лікувальному закладі від гострої крововтрати, яка перебувала у прямому причинному зв`язку із заподіяним ножовим пораненням, не свідчить про відсутність умислу на позбавлення життя. Настання смерті через певний проміжок часу після отримання тілесного ушкодження не змінює правової оцінки дій винного, якщо саме заподіяне ним поранення стало безпосередньою причиною смерті.
Доводи захисту про те, що обвинувачений мав намір лише спричинити тяжке тілесне ушкодження, спростовуються характером його дій. Завдання цілеспрямованого удару ножем у життєво важливу ділянку тіла свідчить про усвідомлення обвинуваченим високої ймовірності настання смерті потерпілого ОСОБА_9 та щонайменше свідоме допущення такого наслідку. При цьому суд враховує, що відмежування злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 121 КК України, здійснюється насамперед за суб`єктивною стороною кримінального правопорушення, а спрямованість умислу встановлюється на підставі аналізу всіх обставин вчиненого діяння, а не виключно за кількістю завданих ударів чи тривалістю життя потерпілого після отримання ушкодження.
Крім цього, за показаннями свідка ОСОБА_58 нападник намагався наздогнати потерпілого, який від нього тікав, та сказав людям, які намагалися допомогти потерпілому, щоб вони не викликали швидку допомогу. Факт переслідування ОСОБА_7 ОСОБА_9 після нападу також підтвердили і інші допитані судом свідки.
За таких обставин суд доходить висновку, що дії обвинуваченого були спрямовані на позбавлення потерпілого життя, а тому підстав для їх перекваліфікації на ч. 2 ст. 121 КК України не вбачається.
Суд відхиляє доводи представника потерпілої про те, що дії обвинуваченого були вчинені з хуліганських мотивів, а відтак підлягають кваліфікації за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.
Відповідно до усталеної судової практики, обов`язковою ознакою умисного вбивства, вчиненого з хуліганських мотивів, є вчинення такого кримінального правопорушення на ґрунті явної неповаги до суспільства, нехтування загальновизнаними нормами поведінки та моралі, коли позбавлення життя потерпілого є проявом демонстративного протиставлення себе оточуючим, бажанням продемонструвати свою зневагу до суспільства, а не наслідком особистих взаємовідносин між винним і потерпілим чи інших мотивів.
З досліджених судом доказів не встановлено, що обвинувачений діяв саме з таких мотивів. Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що його дії були спрямовані на демонстрацію явної неповаги до суспільства або супроводжувалися прагненням протиставити себе оточуючим чи знехтувати загальноприйнятими правилами поведінки.
Сам по собі факт відсутності між обвинуваченим та потерпілим прямого конфлікту не є достатньою підставою для висновку про наявність хуліганського мотиву. Для такої кваліфікації необхідно встановити, що визначальним мотивом дій винного була саме явна неповага до суспільства, що у даному кримінальному провадженні свого підтвердження не знайшло.
Доказів того, що обвинувачений безпричинно позбавив потерпілого життя виключно з бажання продемонструвати свою зухвалість, самоутвердитися за рахунок грубого порушення громадського порядку чи зневаги до суспільства, стороною обвинувачення та представником потерпілої суду не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого відсутня така кваліфікуюча ознака, як вчинення умисного вбивства з хуліганських мотивів, у зв`язку з чим доводи представника потерпілої про необхідність кваліфікації дій за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вказані обставини у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що ОСОБА_7 , маючи неприязнь до потерпілого, колишнього близького друга, через розбіжності у поглядах, яка тривалий час не була вирішена між ними, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, а тому суд вважає доведеним, за вказаних вище обставин, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 , і реалізуючи свій намір, умисно заподіяв смерть потерпілому.
Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підстав наданих сторонами доказів.
Згідно зі ст.23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Оцінюючи вказані вище докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального-правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України). 
Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, в їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, зухвалість його дій, яка виразилася у неспровокованому нападі на потерпілого у людному місці, а також особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, вину визнав частково. 
Також суд враховує характеристику на обвинуваченого з місця проходження військової служби, де він характеризується виключно позитивно. В той же час, суд критично оцінює характеристику з місця проживання, яка видана виконавчим комітетом Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, де працював потерпілий ОСОБА_9 і відповідно до якої ОСОБА_7 характеризується посередньо. Дана характеристика не може бути взята до уваги судом, оскільки в ній відсутнє обґрунтування наданої оцінки обвинуваченому.
Суд не знаходить обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 висловив жаль з приводу скоєного та просив вибачення у потерпілих. Проте, суд не враховує слова каяття як пом`якшуючу обставину. Відповідно до Кримінального кодексу України, пом`якшуючим є саме щире каяття, а не просто формальні слова вибачення чи визнання провини.
Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Між тим, суд не вбачає таких ознак каяття в поведінці та діях обвинуваченого ОСОБА_7 . 
Підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд також не вбачає.
Відповідно до статті 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосовування кримінального закону; особа, яка вчинила злочин проти життя та здоров`я особи, що є найвищою цінністю, повинна нести справедливе покарання.
Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).
На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги ст.65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його наслідків, а також приймаючи до уваги велику ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, враховуючи, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду, обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), а також його наслідків у вигляді смерті потерпілого, свідчать про високу суспільну небезпеку обвинуваченого, а відтак і неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи, що обвинуваченому призначено покарання у виді позбавленні волі реально, з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд не вбачає підстав, передбачених ч. 3 ст. 377 КПК України, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без змін.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 вересня 2025 року по день набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови у цивільному позові.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду від 24.09.2025 № 711/8796/25 в рамках кримінального провадження № 12025250000000668 від 22.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України накладено арешт на майно, яке вилучено в ході проведення огляду місця події та особистого обшуку затриманоного ОСОБА_7 22.09.2025. 
Накладений даною ухвалою слідчого судді арешт слід скасувати після набрання вироком законної сили, згідно вимог ст. 174 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, виходячи із вищенаведних висновків про винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також із наступних мотивів. 
Судом установлено, що ОСОБА_5 є рідною тіткою померлого ОСОБА_9 , якого вона виховала як рідного сина після передчасної смерті його матері, власних дітей у неї немає. Крім цього, ОСОБА_9 здійснював піклування над позивачем внаслідок встановленої у неї ІІ групи інвалідності через хворобу серця. 
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до змісту ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п. 9 і п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_5 , суд враховує, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, помер її племінник, який був єдиним її піклувальником, а потерпіла втратила рідну людину, якого виховала як сина, своїх дітей не має, через що зазнала сильних душевних страждань та переживань, змушена була змінити свій звичний спосіб життя, а також, що жодна майнова компенсація не в змозі відновити попередній стан, який існував до вчинення злочину, повернути до життя рідну людину.
Суд погоджується з доводами цивільного позивача ОСОБА_5 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні, що протиправна винна поведінка обвинуваченого (цивільного відповідача) перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з її душевними стражданнями, істотними негативними змінами в її житті, через втрату рідної людини, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою, а також враховує положення ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1168, 1177 ЦК України, приймає до уваги часткове визнання позову обвинуваченим у розмірі 50% від ціни позову, його майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що моральне відшкодування слід визначити в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень на користь потерпілої ОСОБА_5 , яка підлягає відшкодуванню (компенсації) обвинуваченим ОСОБА_7 . 
Відповідно до положень ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави необхідно також стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 80978,64 грн: висновок експерта від 11.02.2026 СЕ-19-25/54181-БД на суму 24977,18 грн; висновок експерта від 10.02.2026 СЕ-19-25/54179-БД на суму 25242,75 грн; висновок експерта від 10.02.2026 СЕ-19-25/54167-БД на суму 30758,71 грн.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368-370,ст.ст.373,374КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7  винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років.
Запобіжний захід ОСОБА_7  до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7  рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного ОСОБА_7 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 вересня 2025 року по день набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_7  на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 80 978 грн. 64 коп. (вісімдесят тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень 64 копійки).
Накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду від 24.09.2025 № 711/8796/25 в рамках кримінального провадження № 12025250000000668 від 22.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України арешт на майно – скасувати.
Речові докази у справі:
- вилучені під час проведення особистого обшуку ОСОБА_7 : куртку темно-зеленого кольору, футболку чорного кольору, мобільний телефон Poco чорного кольору imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , SN: НОМЕР_6 та чохол чорного кольору, поміщені до сейф пакету PSP1073923, штани та пару черевиків (берци) – повернути власнику ОСОБА_7 ;
- вилучені під час огляду місця події в приміщенні КНП «Лисянська територіальна лікарня» штани темного кольору з ременем; кросівки чорного кольору; канатку (мотузку) чорного кольору, мобільний телефон – повернути потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;
- 6 (шість) змивів речовини бурого кольору, два сліди низу взуття, два складні ножі – знищити.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1 000 000 грн. (один мільйон гривень) у відшкодування моральної шкоди.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст.376 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1