ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року
м. Київ

справа № 990/106/25
провадження № 11-271заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Уркевича В. Ю., 

за участю секретаря судового засідання Біляр Л. В.,
представниці позивача - адвокатки Носенко Т. С.,
представниці Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Петренко Ю. В.,

розглянула у судовомузасіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Варес Марія Олександрівна, на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2025 року у справі № 990/106/25 (судді Стародуб О. П., Єзеров А. А., Коваленко Н. В., Кравчук В. М., Чиркін С. М.) за його позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Вища рада правосуддя, про визнання протиправним та скасування рішення.
ВСТАНОВИЛА:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) як суду першої інстанції з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 24.02.2025 № 25/ко-25 (далі - Спірне рішення), яким суддю Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає займаній посаді, та внесено подання до ВРП про звільнення його з посади судді.
1.2. На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначав, що аналіз Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), зокрема пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, та підпункту 4 пункту 1.3 розділу І Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13.10.2016 № 81/зп-16 (далі - Регламент) (у редакції, чинній на час прийняття щодо позивача колегією ВККС рішення про відповідність займаній посаді), дає підстави для висновку, що виключно колегії ВККС були наділені повноваженнями ухвалювати від імені Комісії рішення про відповідність чи невідповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII).
Оскільки ОСОБА_1 призначено на посаду судді строком на п`ять років Указом Президента України 17.01.2014, тобто до набрання чинності Законом № 1401-VIII, остаточне рішення про відповідність чи невідповідність його займаній посаді повинна була ухвалювати саме колегія ВККС.
1.3. У позові йшлося про те, що рішенням Комісії у складі колегії від 04.07.2019 № 566/ко-19 ОСОБА_1 визнано таким, що відповідає займаній посаді, у зв`язку із чим процедура його оцінювання була завершена, однак ВККС у пленарному складі 24.02.2025 ухвалила Спірне рішення.
1.4. Позивач зазначав, що висновок Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) від 29.05.2019щодо нього було визнано протиправним і скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, а висновок ГРД від 10.01.2025 у новій редакції не міг бути предметом дослідження пленарним складом Комісії.
Також звертав увагу і на наявність п`яти окремих думок членів ВККС, які не погодилися зі Спірним рішенням.
1.5. Наведені обставини, на думку позивача, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини свідчать про те, що Спірне рішення єпротиправним і підлягає скасуванню.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1. Рішенням від 22.05.2025 КАС ВС у задоволенні позову відмовив.
2.2. Суд виходив із того, що Спірне рішення ухвалене відповідачем на підставі частини першої статті 88 та пункту 20 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII (у редакції Закону України від 09.12.2023 № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри»; далі - Закон № 3511-IX), якими передбачено, що за наявності висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності рішення про відповідність судді займаній посаді ВККС ухвалює саме в пленарному складі.
2.3. За таких обставин суд першої інстанції визнав доводи позивача щодо неповноважності складу ВККС, який ухвалив оскаржуване рішення та наявності передбачених пунктом 1 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII підстав для його скасування безпідставними.
2.4. Стосовно доводів позивача про те, що висновок ГРД від 10.01.2025 не міг бути предметом розгляду ВККС в рамках процедури його оцінювання на відповідність займаній посаді, суд першої інстанції зазначив, що такі доводи не стосуються безпосередньо підстав оскарження рішення Комісії, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII, які визначені позивачем як підстави позову. Натомість таким обставинам буде надано оцінку під час розгляду ВРП подання, внесеного на підставі оскаржуваного у цій справі рішення Комісії.
2.5. З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо протиправності Спірного рішення не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги
3.1.  ОСОБА_1 (далі також - скаржник) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення КАС ВС від 22.05.2025, позовні вимоги задовольнити.
3.2. Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, своє рішення не мотивував.
3.3. Стверджує, що суд не врахував правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2024 у справі № 9901/198/20, згідно з якою саме колегія ВККС до 30.12.2023 (дата набрання чинності Законом № 3511-IX) була уповноважена ухвалювати рішення щодо відповідності судді займаній посаді.
3.4. Посилається на те, що поява нового висновку ГРД від 10.01.2025 про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який є аналогічним висновку від 29.05.2019, з точки зору стороннього спостерігача є маніпуляцією зі штучного «відновлення» скасованого висновку цього громадського органу.
3.5. Скаржник зазначає, що Спірним рішенням порушується принцип правової визначеності та суддівської незалежності. Вважає, що це рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та не відповідає основним вимогам до процесуальної справедливості. Відповідач, на думку ОСОБА_1 , фактично здійснив зловживання наданими йому повноваженнями, оскільки діяв поза межами своєї компетенції.
3.6. Наголошує на тому, що відповідно до пункту 46 Звіту Венеційської комісії № 512/2009 від 04.04.2011 правова визначеність вимагає, щоб правові норми були зрозумілими та чіткими, а їхня мета - забезпечити передбачуваність ситуацій та правовідносин.
3.7. Юридична невизначеність можливості продовження оцінювання суддів, які вже завершили етап оцінювання, порушує пункт 1 розділу «Незалежність судових органів» Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, відповідно до якого незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни.
3.8. Скаржник звертає увагу, що Венеційська комісія вже наголошувала на важливості збереження презумпції щодо раніше призначених суддів, в іншому разі виникає ймовірність того, що працюючого суддю, який є компетентним і не допустив жодних проступків, буде звільнено або не призначено лише тому, що існують більш кваліфіковані кандидати, а це суперечить ідеї незалежності судової системи (пункт 57 Висновку № 528/2009 від 15.06.2009).
3.9.  ОСОБА_1 вказує на те, що суд взагалі не надав оцінки тому аргументу, що оскаржуване рішення ВККС та вся процедура, за якою було продовжено його (позивача) оцінювання на відповідність займаній посаді, не відповідають Конституції України, міжнародним стандартам, порушують принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права, належного врядування та створюють загрози суддівській незалежності.
3.10. З посиланням на норми законів № 1402-VIII, № 1401-VIII, № 3511-ІХ, № 679-ІХ та Регламенту вважає, що оскільки його ( ОСОБА_1 ) призначено на посаду судді строком на п`ять років Указом Президента України від 17.01.2014, тобто до набрання чинності Законом № 1401-VIII, то остаточне рішення про відповідність чи невідповідність його займаній посаді повинна була ухвалювати саме колегія ВККС.
3.11. Позивач наголошує, що рішенням ВККС у складі колегії від 04.07.2019 (тобто до 30.12.2023) № 566/ко-19 вирішено: визначити, що суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 709 балів; визнати його таким, що відповідає займаній посаді.
3.12. На думку скаржника, Спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 13.06.2024 у справі № 9901/198/20), яку суд першої інстанції безпідставно не застосував
Скаржник також звертає увагу на те, що КАС ВС послідовно застосовує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у вказаній справі № 9901/198/20, зокрема, цей висновок застосовано у справах № 990/383/24 (постанова від 17.03.2025), № 990/43/24 (постанова від 07.05.2025), № 990/50/24 (постанова від 03.06.2025), № 9901/529/19 (постанова від 15.01.2025), № 990/35/24 (постанова від 03.02.2025), № 990/54/24 (постанова від 07.04.2025).

4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
4.1. ВККС з доводами апеляційної скарги не погоджується та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване просить залишити без змін.
4.2. Відповідач зазначає, що легітимною метою ухвалення Закону № 1402-VIII було здійснення трансформації системи судоустрою та оновлення суддівського корпусу відповідно до суспільних очікувань. Законодавець окремо звернув увагу на те, що до завдань законопроєкту також належить подолання корупційних ризиків при здійсненні суддею правосуддя та очищення судової системи від недоброчесних суддів.
ГРД була створена з метою забезпечення громадського контролю як за процедурою відбору суддів для зайняття посад, так і за процедурою їх оцінювання на відповідність займаній посаді. Ідея залучення громадянського суспільства до процедур формування суддівського корпусу вважається одним із найважливіших інструментів забезпечення відповідальності суддів перед громадськістю в демократичних державах.
4.3. ВККС звертає увагу, що 20.12.2016 року Верховна Рада України ухвалила Закон України № 1798-VIII«Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), яким, зокрема, частину першу статті 88 Закону № 1402-VIII було доповнено абзацом, за яким якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
Також було уточнено положення абзацу першого пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відповідно до якого право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді.
На переконання Комісії, уточнення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у такий спосіб свідчить про те, що законодавець не допустив помилки чи неточностей в інших пунктах Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, а цілеспрямовано уточнив, що оцінювання на відповідність займаній посаді є кваліфікаційним.
4.4. На переконання відповідача, конструкція пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII прямо вказувала на необхідність проведення оцінювання в порядку, передбаченому саме цим Законом.
Натомість Закон № 1402-VIII не передбачав порядку проведення жодного іншого оцінювання, крім кваліфікаційного.
Отже, положення глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» та пунктів 20, 21, 22, 23, 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII необхідно застосувати в їх системному взаємозв`язку.
4.5. ВККС вважає, що зазначені вище закони унормували єдиний порядок проведення кваліфікаційного оцінювання суддів для здійснення судової реформи, започаткованої у 2016 році. Вказані норми в частині кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді є екстраординарними заходами, застосованими законодавцем від імені українського народу, оскільки судова влада, до складу суддівського корпусу якої входять судді, які не відповідають критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності, є такою, що не відповідає очікуванням суспільства та фактично ставить під загрозу інтереси національної безпеки, громадського порядку та захист прав і свобод людей.
4.6. Комісія наголошує, що положення Закону № 1402-VIII про ухвалення ВККС рішень кваліфікованою більшістю голосів не тільки відповідає легітимній меті закону, але було і є достатньо чітким, передбачуваним і зрозумілим для всіх суб`єктів, яких вони стосуються.
Запроваджений законодавцем механізм судової реформи, який, серед іншого, передбачав необхідність ухвалення Комісією у пленарному складі рішення кваліфікованою кількістю голосів у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, застосовується Комісією від самого початку зазначеної процедури. Тривалість застосування такого підходу з огляду на принцип належного урядування зобов`язує Комісію надзвичайно обачно ставитись навіть до самої дискусії про зміну такого підходу.
Звертає увагу на те, що такі положення були зрозумілими та передбачуваними і для Верховного Суду (посилається на низку постанов) та законодавця.
4.7. З посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2024 № 3-р(ІІ)/2024 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (про єдиний статус суддів в Україні) відповідач зазначає, що єдиний статус судді передбачає не тільки однакові гарантії, але й однакову відповідність усіх суддів критеріям професійної етики та доброчесності.
Будь-який інший підхід до процедур кваліфікаційного оцінювання означає не просто відхилення від конституційної засади функціонування судової влади на принципі «єдиного статусу судді», а формування в Україні частини суддівського корпусу, яка «за волею обставин» пройде кваліфікаційне оцінювання за «спрощеною процедурою». Проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді в єдиному для всіх порядку, встановленому законом, є конституційним обов`язком судді.
4.8. Комісія зазначає, що зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2024 у справі № 9901/198/20, на яку послався скаржник, свідчить про те, що в ній йдеться про «зміну раніше застосованого підходу до вирішення справ щодо оскарження рішень» в окремо взятому випадку, а не про формування висновків про застосування норм права, а саме глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» та пунктів 20, 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ (в редакції, чинній на момент призначення кваліфікаційного оцінювання судді) в їх системному взаємозв`язку.
У правовій ситуації, що склалася, Комісія враховує рішення ВРП (як конституційного органу суддівського врядування) від 10.10.2024 № 2993/0/15-24.
Отже, це свідчить про необґрунтованість тверджень позивача щодо перевищення Комісією наданих законом повноважень.
4.9. ВККС посилається на безпідставність тверджень позивача стосовно помилкової повторної оцінки обставин, викладених у висновках ГРД 10.01.2025 на пленарному засіданні Комісії, оскільки пунктом 126 Регламенту визначено обсяг інформації, яка підлягає дослідженню на пленарному засіданні Комісії, зокрема, рішення Комісії, ухвалені у складі колегії, висновок ГРД, пояснення судді, інші обставини, документи та матеріали. Водночас згідно із частиною четвертою статті 19 розділу 4 Регламенту Громадської ради доброчесності, схваленого рішенням ГРД від 23.11.2016 № 1/2016, за наявності важливої інформації Рада у подальшому може окремим рішенням змінити, або скасувати висновок, або затвердити новий висновок.
4.10. На думку Комісії, помилковим є твердження ОСОБА_1 щодо повторного дослідження обставин, оскільки пленарне засідання Комісії проводиться за участю всіх її членів, відтак очевидним є висновок, що обставини, які були предметом обговорення на засіданні Комісії у складі колегії, не могли бути відомі членам Комісії, які не входили до складу такої колегії, тому такі обставини потребують обговорення та висловлення думки членів Комісії.
4.11. Відповідач підкреслює, що внесені 19.10.2023 зміни положень Регламенту, які регулюють процедуру розгляду питань, передбачених абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ, конкретизують вказану процедуру, а не змінюють її, як безпідставно вказує скаржник.
4.12. Отже, Комісія, ухвалюючи Спірне рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

4.13. У відзиві на апеляційну скаргу ВРП звертає увагу на те, що Основним Законом України безпосередньо передбачено, що підставою для звільнення судді із займаної посади є виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання.
4.14. Кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді є особливою процедурою, що визначена Перехідними положеннями Конституції України і проводиться в рамках судової реформи з урахуванням рекомендацій Венеційської комісії.
4.15. 24.02.2025 Комісія ухвалила Спірне рішення, а 01.04.2025 до ВРП від Комісії надійшло подання для розгляду з рекомендацією Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді. Вказане подання було розподілено для опрацювання члену ВРП - Кваші О. О. та наразі не розглянуто.
4.16. ВРП просить суд врахувати цей відзив на апеляційну скаргу при ухваленні законного й обґрунтованого рішення.

5. Рух апеляційної скарги
5.1. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25.06.2025 відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 17.07.2025 - призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 10 годину 00 хвилин 09.10.2025.
5.2. На підставі розпорядження в. о. керівника Апарату Верховного Суду від 19.09.2025 № 16/0/30-25 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ (у зв`язку зі звільненням Усенко Є. А. з посади судді Верховного Суду), та зазначена справа відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 розподілена судді Кривенді О. В.

6. Установлені судом першої інстанції обставини
6.1. Указом Президента України від 17.01.2014 № 13/2014 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кіровського районного суду міста Кіровограда строком на п`ять років, а Указом Президента України від 16.12.2015 № 707/2015 його переведено на посаду судді Приморського районного суду міста Одеси у межах п`ятирічного строку.
6.2. Рішенням ВККС від 01.02.2018 № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема позивача.
6.3. Рішенням Комісії від 07.06.2018 № 130/зп-18 визначено результати першого етапу «Іспит» кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, відповідно до якого позивача допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
6.4. Позивач пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
6.5. 30.05.2019 до Комісії надійшов висновок ГРД від 29.05.2019 про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики.
6.6. Рішенням Комісії у складі колегії від 04.07.2019 № 566/ко-19 визначено, що позивач за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 709 балів, визнано його таким, що відповідає займаній посаді. У рішенні (із врахуванням рішення від 07.08.2019 № 566/ко-19 про виправлення описки) вказано, що воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС.
6.7. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2020 у справі № 640/22961/19 визнано протиправним та скасовано висновок ГРД про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики від 29.05.2019.
6.8. 01.10.2020 Комісія надіслала до ВРП копії рішень колегії Комісії про визнання 46 суддів, зокрема позивача, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який їх було призначено, такими, що відповідають займаним посадам.
6.9. Ухвалою ВРП від 18.07.2023 № 727/0/15-23 матеріали щодо внесення Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді Приморського районного суду міста Одеси залишено без розгляду та повернуто до ВККС.
6.10. 13.01.2025 до ВККС надійшов висновок ГРД від 10.01.2025 у новій редакції про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
6.11. Рішенням Комісії у пленарному складі № 25/ко-25 від 24.02.2025 позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді та вирішено внести подання до ВРП про звільнення його із займаної посади судді.

7. Позиція Великої Палати Верховного Суду
Щодо процедури оцінювання
7.1. 30.09.2016 набрали чинності закони № 1401-VIII та № 1402-VIII.
7.2. У зв`язку із цим розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено пунктом 16-1, підпункт 2 якого визначає, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.
7.3. Відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом (підпункт 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України).
7.4. Аналіз підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України дозволяє дійти висновку, що в ньому законодавець виокремив кілька аспектів, що стосуються суддів, про яких у ньому йдеться, а саме: 1) суддя вже займає посаду після його призначення на п`ять років чи обрання безстроково; 2) оцінювання на відповідність займаній посаді не залежить від волі судді, а є для нього обов`язковою умовою для продовження професійної діяльності на цій посаді; 3) у разі визнання судді за результатами оцінювання таким, що відповідає займаній посаді, він залишається здійснювати правосуддя у тому ж суді, в штаті якого він перебував до проходження такого оцінювання; 4) відмова судді від оцінювання або виявлення за його результатами невідповідності займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності є самостійною підставою для звільнення судді з посади.
7.5. Оскільки ОСОБА_1 переведено на посаду судді Приморського районного суду міста Одеси у межах п`ятирічного строку (Указ Президента України від 16.12.2015 № 707/2015) до набрання чинності Законом № 1401-VIII, його відповідність займаній посаді підлягала оцінюванню в порядку, визначеному законом.
7.6. Пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачав, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
7.7. Відтак пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у наведеній редакції розвиває положення, закріплені у підпункті 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, та визначає, що оцінювання суддів, про яких ідеться у цьому підпункті, для підтвердження відповідності займаній посаді за наведеними критеріями здійснюється колегіями ВККС.
7.8. Як установив суд першої інстанції, рішенням Комісії у складі колегії від 04.07.2019 № 566/ко-19 визначено, що позивач за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на підтвердження відповідності займаній посаді набрав 709 балів, визнано його таким, що відповідає займаній посаді. У рішенні (із врахуванням рішення про виправлення описки) вказано, що воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС.
7.9. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Закон № 1402-VIII передбачає також процедуру кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Так, статтею 83 Закону № 1402-VIII визначено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Згідно із частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
7.10. Кваліфікаційне оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді передбачається, зокрема, для зайняття посади судді: апеляційного суду (частина перша статті 28 Закону № 1402-VIII), вищого спеціалізованого суду (частина перша статті 33 Закону № 1402-VIII) та Верховного Суду (частина перша статті 38 Закону № 1402-VIII).
Зазначене оцінювання для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді також проводиться щодо судді, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом 4 частини першої статті 109 Закону № 1402-VIII.
7.11. Отже, Законом № 1402-VIII встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться: 1) для підтвердження відповідності займаній посаді; 2) для визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
7.12. Відповідно до Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03.11.2016 № 143/зп-16 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення Комісією здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або оцінювання відповідності судді займаній посаді за визначеними законом критеріями.
7.13. Отже, кваліфікаційне оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді покликане з`ясувати і виявити, чи суддя, якого призначили на посаду строком на п`ять років або обрали суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, відповідає цій посаді.
7.14. У свою чергу, кваліфікаційне оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді застосовується у випадку, коли суддя (кандидат на посаду судді) претендує на зайняття посади судді за результатами конкурсу або ж під час притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
7.15. За змістом пункту 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводить ВККС.
7.16. За приписами частин першої та третьої статті 98 Закону № 1402-VIII організаційними формами діяльності ВККС є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом. Колегія ВККС формується не менше ніж з трьох членів Комісії.
7.17. Відтак кваліфікаційне оцінювання - це процедура, яка має одну нормативну основу, але два випадки (дві підстави) її проведення - або для оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді, або для визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
В обох випадках кваліфікаційне оцінювання проводиться за однаковими критеріями (компетентність, професійна етика, доброчесність), має одну кінцеву мету (кваліфікований професійний суддівський корпус, якому довіряють) і сутність (є засобом досягнення цієї мети).
7.18. Частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначала, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
7.19. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише в разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами (двома третинами голосів призначених членів ВККС, але не менше ніж дев`ятьма голосами - згідно із змінами, внесеними Законом № 3511-IX від 09.12.2023).
7.20. Отже, Закон № 1402-VIII установлював порядок, за якого в разі наявності негативного (про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності) висновку ГРД щодо судді (кандидата на посаду судді) рішення про підтвердження його здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді ВККС може ухвалити лише у пленарному складі.
7.21. Іншого порядку подолання негативного висновку ГРД Закон № 1402-VIIІ не містив, як і окремого (інакшого) порядку кваліфікаційного оцінювання суддів, які були призначені на посаду строком на п`ять років або обрані суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII (тобто «діючих» суддів), аніж той, що встановлений для визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
7.22. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що пункт 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) містив відсильні приписи про здійснення оцінювання у «порядку, визначеному цим Законом», що таким чином дає достатню нормативну основу, аби застосувати до правовідносин, що стосуються оцінювання суддів, які були призначені на посаду строком на п`ять років або обрані суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII («діючих» суддів), приписи, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання на предмет здатності здійснювати правосуддя, зокрема й положення, які стосуються участі в цій процедурі ГРД і підходу, за якого ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності судді (чи кандидата на цю посаду) здійснювати правосуддя за наявності негативного висновку ГРД (частина перша статті 88 Закону № 1402-VIIІ).
7.23. Приписи пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у частині складу ВККС, який компетентний ухвалити рішення за наслідками оцінювання «діючого» судді, не можна інтерпретувати безвідносно до інших положень цього Закону, які містяться в основному тексті цього нормативного акта та регламентують по суті ті самі питання - установлення відповідності судді критеріям компетентності, професійної етики і доброчесності.
7.24. Та обставина, що оцінювання, передбачене пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), стосується суддів, призначених / обраних до набрання чинності Законом № 1401-VIII («діючих» суддів), не наділяє цю процедуру оцінювання настільки іншими якісними властивостями (характеристиками), щоб нівелювати юридичні наслідки надання під час оцінювання негативного висновку ГРД.
7.25. Оскільки приписи абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIIІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у цьому контексті передбачали, що ВККС ухвалює рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді у пленарному складі, то аналогічним чином ВККС зобов`язана діяти й під час оцінювання судді з підстави, встановленої пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
7.26. У цьому зв`язку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що частина перша статті 88 Закону № 1402-VIIІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яка підлягала застосуванню як під час оцінювання здатності здійснювати правосуддя, так і під час підтвердження відповідності займаній посаді, не наділяє ВККС свободою розсуду (дискрецією) у ситуації, за якої ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.
7.27. Закон установив, що в такій ситуації ВККС не інакше як у пленарному складі може (компетентна) ухвалити рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя, а у випадку з «діючим» суддею, оцінювання якого проводиться за тими самими критеріями, - про підтвердження відповідності займаній посаді.
7.28. Про таке нормативне регулювання процедури оцінювання судді та порядок ухвалення рішення ВККС у ситуації, коли ГРД надає негативний висновок, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у своїх постановах від 01.07.2020 у справі № 9901/489/19 (провадження № 11-1221заі19), від 27.01.2021 у справі № 9901/556/19 (провадження № 11-364заі20), від 03.02.2021 у справі № 9901/243/20 (провадження № 11-323заі20), від 10.02.2021 у справі № 9901/416/19 (провадження № 11-338заі20), від 17.02.2021 у справі № 9901/18/20 (провадження № 11-423заі20), від 24.02.2021 у справі № 9901/605/19 (провадження № 11-381заі20), від 24.03.2021 у справі № 9901/547/19 (провадження № 11-348заі20), від 01.09.2021 у справі № 9901/474/19 (провадження № 11-183заі21), від 08.06.2022 у справі № 9901/84/21 (провадження № 11-523заі21), від 19.10.2023 у справі № 9901/57/20 (провадження № 11-143заі23), від 15.01.2026 у справі № 990/62/24 (провадження № 11-332заі25).
7.29. Відтак процедура оцінювання судді ВККС, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, у разі коли ГРД надала висновок, що суддя не відповідає критеріям професійної етики та/або доброчесності, закінчується не висновком колегії ВККС про відповідність судді займаній посаді у відповідному суді, а передбачає ухвалення рішення ВККС у пленарному складі.

Щодо суті спору
7.30.  ОСОБА_1 стверджував, що ВККС протиправно ухвалила Спірне рішення у пленарному складі, тоді як рішенням Комісії у складі колегії від 04.07.2019 № 566/ко-19 його вже визнано таким, що відповідає займаній посаді, отже, процедура оцінювання була завершена. На його думку, поява висновку ГРД від 10.01.2025 у новій редакції не могла слугувати підставою для продовження чи відновлення оцінювання.
7.31. Велика Палата Верховного Суду ці доводи відхиляє з таких міркувань.
7.32. Як установлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ще до ухвалення рішення колегії від 04.07.2019 № 566/ко-19 до Комісії надійшов висновок ГРД від 29.05.2019 про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
Отже, під час проведення оцінювання позивача у Комісії вже існував негативний висновок ГРД. 
7.33. За таких обставин, з огляду на приписи абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), рішення про підтвердження відповідності ОСОБА_1 займаній посаді належало ухвалювати виключно у пленарному складі Комісії.
7.34. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно виходив із того, що Спірне рішення ухвалено ВККС у пленарному складі - тобто тим складом Комісії, який за законом і є повноважним ухвалювати рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді за наявності негативного висновку ГРД.
Водночас та обставина, що висновок ГРД від 29.05.2019 надалі був скасований рішенням суду, а у 2025 році ГРД затвердила новий висновок від 10.01.2025 у новій редакції, не змінює правового висновку щодо повноважності складу Комісії, оскільки на момент ухвалення Спірного рішення ГРД виклала у негативному висновку інформацію, наявність якої зобов`язувала Комісію діяти в пленарному складі.
7.35. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що Спірне рішення ВККС містить як посилання на визначені законом підстави його ухвалення, так і мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. ОСОБА_1 не довів хибності цих висновків по суті, обмежившись доводами щодо складу Комісії та процедурних порушень, які Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними. Отже, підстав для визнання Спірного рішення протиправним та його скасування немає.
7.36. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що у своїй практиці вона послідовно розмежовує два принципово різних предмети судового контролю за рішеннями ВККС за наслідками кваліфікаційного оцінювання суддів: 1) перевірку дотримання процедури проведення оцінювання; 2) перевірку обґрунтованості рішення по суті - тобто правильності оцінки відповідності судді визначеним законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності.
7.37. Ці два предмети судового контролю мають різну правову природу та відповідно різні наслідки. Судовий контроль у частині дотримання процедури оцінювання є допустимим і необхідним, оскільки перевірка процедурних порушень, що не охоплюється повноваженнями ВРП, може бути здійснена виключно судом, уповноваженим законом на розгляд відповідної категорії адміністративних справ. У такому разі рішення Комісії, яке за своєю юридичною природою є актом індивідуальної дії, підлягає судовому контролю на підставі статті 55 Конституції України, статей 5 та 19 Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - КАС України) та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (подібні за змістом висновки містять постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 990/51/24, від 20.02.2025 у справі № 990/62/24, від 12.03.2026 у справі № 990/365/24).
7.38. Натомість обґрунтованість рішення ВККС по суті, зокрема правильність оцінки професійних якостей судді, повнота дослідження доказів або вмотивованість висновків щодо критеріїв компетентності, професійної етики та доброчесності підлягають перевірці ВРП у межах наданих їй Конституцією України та законом повноважень. Надалі таке рішення ВККС може бути оскаржене до суду разом з оскарженням відповідного рішення ВРП.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
7.39. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
7.40. Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
7.41. Оскільки наведені в апеляційній скарзі позивача доводи не спростовують викладених у рішенні суду першої інстанції висновків, то апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2025 року у справі № 990/106/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя-доповідач О. В. Кривенда 
Судді:  О. О. Банасько К. М. Пільков
О. В. Білоконь Н. С. Стефанів
О. Л. Булейко Т. Г. Стрелець
О. А. Губська О. В. Ступак
А. А. Ємець М. Ю. Тітов
М. В. Мазур В. Ю. Уркевич
Н. М. Мартинюк 
Постанову оформив суддя Пільков К. М. у порядку частини третьої статті 321 КАС України.