Справа № 131/351/26
Провадження № 22-ц/801/2116/2026
Категорія: 11
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа № 131/351/26 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Діденко Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 червня 2026 року, ухвалене у складі судді Шелюховського М. В. в залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, належним на праві власності шляхом стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року (справа № 131/1736/24) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задоволено повністю та вирішено:
- визнати житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , дві земельних ділянки, які знаходяться за цією ж адресою, а також грошові кошти, що знаходяться на рахунках відкритих відповідачем ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частку вказаного будинку та земельних ділянок;
- поділити в рівних долях, тобто 1/2 та 1/2 частки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 кошти, що знаходяться на відкритих ОСОБА_2 рахунках в АТ КБ «Приватбанк», тобто на таких рахунках цього банку в національній валюті: 
НОМЕР_1 – 166 322,47 грн; 
НОМЕР_2 – 349 000,24 грн; 
НОМЕР_3 – 505 326,28 грн;
та визнати в цих частках за ОСОБА_1 право власності на кошти в загальній сумі 510 324,49 грн та за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на кошти в загальній сумі 510 324,50 гривень в порядку їх розподілу між ними на 1/2 та 1/2 частки; 
- визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 – із залишком коштів 2 955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1 477,59 євро, а також за відповідачкою ОСОБА_2 в порядку їх розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 – із залишком коштів 2 955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1 477,59 євро. 
Вказане рішення суду від 10 липня 2025 року про визнання права власності ОСОБА_1 на зазначену суму коштів набрало законної сили 01 жовтня 2025 року, а тому ОСОБА_1 8 грудня 2025 року звернувся з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк» з проханням перерахувати на його рахунок № НОМЕР_5 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» в національній валюті, кошти в сумі 510 326,28 грн, також просив в цій заяві з рахунку НОМЕР_4 відкритого ОСОБА_2 кошти в сумі 1 477,49 євро перерахувати на його валютний рахунок № НОМЕР_6 , на що банк письмово відмовив та зазначив, що вказані кошти підлягають стягненню в порядку, передбаченому нормативними актами, що регулюють здійснення виконавчого провадження, тобто відповідно до вимог ст. 3, 48 Закону України «Про виконавче провадження». 
На підставі двох виконавчих листів від 12 лютого 2026 року виданих Іллінецьким районним судом Вінницької області, позивач 24 лютого 2026 року звернувся з відповідними заявами до Іллінецького відділу Державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області про стягнення вказаних сум коштів з рахунків ОСОБА_2 як боржника, однак виконавчі листи разом з іншими матеріалами 25 лютого 2026 року були повернені головним державним виконавцем Максименком О. В. без прийняття до виконання, оскільки, як зазначено в повідомленнях ДВ, рішення суду на підставі якого видані виконавчі листи не передбачає заходів примусового виконання. 
Відповідачка ОСОБА_2 , незважаючи на те, що на вказану суму коштів визнано право власності за позивачем, тривалий період з моменту набрання законної сили рішенням суду і по даний час чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні належними йому коштами і сама безпідставно ними користується, відмовляє позивачу у добровільному порядку перерахувати на його рахунки зазначену суму коштів.
Відповідачка ОСОБА_2 за рішенням суду від 10 липня 2025 року зобов`язана повернути ОСОБА_1 належні йому на праві власності кошти, що перебувають на відкритих нею банківських рахунках, 
За таких обставин, позивач вважає, що усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його коштами та захистити його право власності на вказану суму коштів, які перебувають на рахунках відповідачки ОСОБА_2 , неможливо в інший спосіб, крім як шляхом звернення із позовом до суду та стягнення їх з відповідачки в примусовому судовому порядку.
Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просив суд усунути перешкоди, які чинить відповідачка ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні належними позивачу на праві власності за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року в цивільній справі № 131/1736/24 коштами в національній валюті в сумі 510 324,49 грн, та коштами в іноземній валюті в сумі 1 477,49 євро, що знаходяться на рахунках відповідачки ОСОБА_2 , НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , відкритих в національній валюті, та на рахунку НОМЕР_4 , відкритому відповідачкою в іноземній валюті (євро), в АТ КБ «Приватбанк» шляхом стягнення безпідставно утримуваної нею суми заборгованості та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 510 324,49 грн, а також 1 477,49 євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 червня 2026 року позов було задоволено та вирішено:
- усунути перешкоди які чинить ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належними йому на праві власності за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року в цивільній справі № 131/1736/24 коштами в національній валюті в сумі 510 324,49 грн., та коштами в іноземній валюті в сумі 1 477,49 євро, що знаходяться на рахунках ОСОБА_2 , НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 відкритих відповідачкою в національній валюті та на рахунку НОМЕР_4 відкритому відповідачкою в іноземній валюті (ЄВРО) в АТ КБ «Приватбанк», шляхом стягнення безпідставно утримуваної нею суми заборгованості;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 510 324,49 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 477,49 євро.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належать грошові кошти на праві спільної часткової власності подружжя. Позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем не було добровільно передано грошові кошти, що поділені між подружжям та відповідач зняла кошти з рахунків, що унеможливлює їх примусове виконання.
Дослідивши та оцінивши у сукупності матеріали справи та надані в судовому засіданні пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідач створює позивачу перешкоди у праві користування коштами, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача безпідставно утриманої суми коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, представник відповідачки подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Ковальчук О. В., Панасюк О. С.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2026 року справу призначено до розгляду на 10 вересня 2026 року о 10 год 40 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. 
Якщо кошти подружжя вже поділені рішенням суду, подавати новий позов про стягнення тих же коштів окремо — це неправильний спосіб захисту. Правильним механізмом є виконання рішення суду, а не ініціювання нового судового процесу. Суд має відмовити у позові, адже спір уже вирішено. Суд уже визначив частки в грошових коштах, конфлікт вважається вичерпаним, потрібно лише виконати це рішення. 
Якщо рішення було про «визнання права власності на 1/2 коштів», але не було вказано «стягнути», виконавчу службу слід ініціювати стягнення на основі цього рішення, а в разі потреби — звертатися за роз`ясненням рішення суду.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

В судовому засіданні представник відповідачки апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.
Позивач в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року (справа № 131/1736/24) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задоволено повністю та вирішено:
- визнати жилий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що знаходиться по цій же адресі площею 0,1000 га кадастровий номер 0521210100:05:002:0516, земельну ділянку площею 0,0990 га за цією ж адресою, кадастровий номер 0521210100:05:002:0517, а також грошові кошти, що знаходяться на рахунках відкритих відповідачем ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в жилому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що позначений в технічній характеристиці як: жилий будинок - «А», веранда - «а», «Б» - сарай, «б» - сарай, «В» - літня кухня, В/під - погріб, «Г» - гараж, «Д» - убиральня, №1 - ворота з хвірткою, №2 - огорожа, №3 - ганок з козирком, а також право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0521210100:05:002:0516 та на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0990 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521210100:05:002:0517;
- поділити в рівних долях, тобто 1/2 та 1/2 частки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 кошти, що знаходяться на відкритих ОСОБА_2 рахунках в АТ КБ «Приватбанк», тобто на таких рахунках цього банку в національній валюті: 
НОМЕР_1 – 16 6322,47 грн,
НОМЕР_2 – 349 000,24 грн, 
НОМЕР_3 – 505 326,28 грн, та визнати в цих частках за ОСОБА_1 право власності на кошти в загальній сумі 510324,49 гривень та за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на кошти в загальній сумі 510 324,50 гривень в порядку їх розподілу між ними на 1/2 та 1/2 частки. 
Також визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 – з залишком коштів 2 955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1 477,59 євро, а також за відповідачкою ОСОБА_2 в порядку їх розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 – з залишком коштів 2 955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1 477,59 євро (а. с. 8-12).
08 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про стягнення відповідних коштів на його рахунок (а. с. 14).
02 січня 2026 року АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 відповідь про те, що рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року підлягає виконанню у порядку, передбаченому Законом та іншими нормативними актами, що регулюють здійснення виконавчого провадження (а. с. 18).
24 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Іллінецького ВДВС із заявою про прийняття до виконання відповідних виконавчих листів № 131/1736/24 від 12 лютого 2026 року (а. с. 23, 27, 20).
25 лютого 2026 року головний державний виконавець Іллінецького ВДВС повернув ОСОБА_1 виконавчі листи № 131/1736/24 від 12 лютого 2026 року, керуючись п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначивши, що виконання рішення не передбачає застосування заходів його примусового виконання (а. с. 22, 26).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на момент вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Як встановлено судом, рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року (справа № 131/1736/24) за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя було визнано право власності, зокрема, на грошові кошти у розмірі 51 0324,49 грн та 1 477,59 євро, які знаходяться в АТ КБ «Приватбанк» на рахунках, належних відповідачці.
Вказане рішення набрало законної сили. 
У добровільному порядку ОСОБА_2 вказані кошти не передала ОСОБА_1 , що нею не заперечується.
Звернення ОСОБА_1 до банку та виконавчої служби не призвели до відновлення /поновлення його прав, які порушуються відповідачкою. 
Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, та перевірених в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту апеляційний суд вважає необґрунтованими, адже протилежне рішення суперечило б завданню цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що ціна позову у цій справи становить 586 014,23 грн, а тому апеляційна скарга мала бути оплачена судовим збором у розмірі 8 790,21 грн (586 014,23 х 15 х 150%). Враховуючи, що ОСОБА_2 при зверненні до апеляційного суду було сплачено 8 790 грн судового збору (а. с. 113), з неї на користь держави підлягає стягненню недоплачений нею судовий збір у розмірі 0,21 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Діденко Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 червня 2026 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Стягнути з ОСОБА_2 недоплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 0,21 грн (00 грн 21 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк