Справа № 133/557/26 
Провадження № 33/801/741/2026
Категорія: 149 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Мішеніна С. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Вінницького апеляційного суду Мішеніна С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Сердечнюк М.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :
Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Захисник Сердечнюк М.В. подала апеляційну скаргу, просила поновити строк для подачі апеляційної скарги, постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2026 року скасувати та закрити провадження у справі.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовано тим, що захисник Сердечнюк М.В. 04.05.2026 року подала до суду клопотання в якому просила направити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 для розгляду до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, тобто за місцем проживання ОСОБА_2 , судове засідання призначене на 04.05.2026 провести у відсутність захисника Сердечнюк М.В. про результати повідомити письмово, проте 18.06.2026 року через підсистему Електронний суд захисником було отримано постанову про визнання винуватим ОСОБА_1 винним за ч.5 ст.126 КУпАП. 

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що 23.03.2026 було направлено клопотання до суду про ознайомлення з матеріалами справи та під`єднання до Електронного Суду. В період з 23.03.2026 по 13.04.2026 року захиснику Сердечнюк М.В. не надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення для ознайомлення в кабінет Електронного Суду  з невідомих причин. 13.04.2026 захисник Сердечнюк М.В. вдруге звертається з заявою до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з проханням під`єдна захисника Сердечнюк М.В. до справи про адміністративне правопорушення віднос  ОСОБА_1 та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи у зв`язку чим просила відкласти судове засідання по даній справі на іншу дату та вважати поважною причину відкладення судового засідання натомість 04.05.2026 року суд виніс постанову. 
За таких обставин, вказані обставини ніяк не свідчать, що ОСОБА_1 намагався уникнути відповідальності за вчинене правопорушення шляхом затягування строків розгляду справи.
Захисник звертає увагу на те, що в письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що надасть пояснення в суді і згідно ст. 63 Конституції України відмовився від дачі пояснень. 
Тобто суд взяв лише до уваги докази надані поліцейським, а сторона захисту не мала змоги їх надати.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який стоїть на захисті Батьківщини і з 2023 року жодного разу не був у відпустці, лише 18.02.2026 року приїхав на похорон матері.
Вказана постанова суду є безпідставна та підлягає скасуванню. 

Згідно зі статтею 289 КУпАП у разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
Право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, 2 статті 55, пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.
Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.
Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.
Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому, дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
З матеріалів клопотання вбачається, що розгляд справи 04.05.2026 року відбувся за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Сердечнюк М.В. 
У порушення вимог ст. 285 КУпАП, копію постанови не було вручено або надіслано особі протягом трьох днів. 
Захисник дізналася про прийняте рішення та отримала його повний текст лише 18.06.2026 року засобами електронного зв`язку.
Оскільки строк оскарження пропущено з поважних причин, зумовлених несвоєчасним надсиланням судового рішення судом першої інстанції, а апелянт виявив добросовісність та звернувся зі скаргою в найкоротший строк після ознайомлення з документом, пропущений строк підлягає поновленню.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Положення ст. 7 КпАП України передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 КпАП України передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Статтею 251 КпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №594986 від 18.02.2026 року ОСОБА_1 18.02.2026 о 14 год. 27 хв. в с. Махнівка, Хмільницького району, А/Д М-21, 244 км., керував транспортним засобом "Volkswagen Touran", д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, при цьому правопорушення вчинено повторно протягом року, про що свідчить постанова серії ЕНА №6300842 від 08.12.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив п. 2.1а ПДР.
Дії ОСОБА_1 посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до диспозиції частин 2, 3, 4 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за:
- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;
- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;
- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
При цьому судом дано оцінку обставинам, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №594986 від 18.02.2026 у сукупності з рапортом поліцейського взводу №2 роти №2 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП Ю. Коврига від 18.02.2026; поясненнями ОСОБА_1 від 18.02.2026; довідкою ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; диском з відеозаписом ЕПР1 594986 від 18.02.2026 року з нагрудних камер поліцейських. 
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Відповідно до імперативних вимог частини 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), загальним і пріоритетним правилом територіальної підсудності є розгляд справи про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення. Цей принцип забезпечує оперативність правосуддя, доступність доказів та безпосередність їх дослідження судом, який територіально перебуває в локації події.
Частинами 2 та 3 статті 276 КУпАП передбачено, що справи про певні категорії правопорушень (у тому числі передбачені статтею 126 КУпАП) можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника.
Апеляційний суд наголошує, що використання законодавцем модального дієслова «можуть» вказує на наявність у суду виключних дискреційних повноважень щодо вирішення цього питання, а не на наявність у нього безумовного, імперативного обов`язку задовольнити будь-яке клопотання сторони захисту про передачу справи. Клопотання про зміну підсудності підлягає задоволенню лише у разі, якщо це сприятиме швидшому, повнішому та об`єктивнішому розгляду справи.
Враховуючи, що санкція частини 5 статті 126 КУпАП передбачає суворе та суспільно значуще стягнення штраф у розмірі 40 800 грн з позбавленням права керування на 5 років, а строк притягнення до адміністративної відповідальності обмежений статтею 38 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо розгляду справи за відсутності захисника та ОСОБА_1 . 
Направлення справи до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за умов, коли всі первинні докази, включаючи матеріали відеофіксації та рапорт поліцейських були зосереджені в Козятинському міськрайонному суді, призвело б до невиправданого затягування розгляду та порушення строків, визначених статтею 277 КУпАП, суперечило б завданням провадження, закріпленим у статті 245 КУпАП (своєчасне вирішення справи). 
Відтак, процесуальних порушень у діях суду першої інстанції в цій частині не виявлено.
Аналізуючи твердження захисника Сердечнюк М.В. про те, що суд першої інстанції обмежив сторону захисту в доступі до правосуддя, не надавши можливості ознайомитися з матеріалами справи та висловити свої заперечення, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються письмовими матеріалами справи.
Як встановлено з матеріалів провадження, 04.05.2026 року у день винесення оскаржуваної постанови захисник Сердечнюк М.В. подала до Козятинського міськрайонного суду клопотання, у якому заявила письмове прохання про проведення судового засідання, призначеного на 04.05.2026 року у відсутності захисника Сердечнюк М.В.
Подачею цього документа захисник власноруч підтвердила дві ключові процесуальні обставини про те, що сторона захисту була повністю, належним чином та завчасно повідомлена про дату, точний час і місце розгляду справи, добровільно, усвідомлено та за власною ініціативою відмовилася від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, обравши пасивну процесуальну позицію.
За таких обставин у суду першої інстанції не було жодних законних підстав для чергового відкладення розгляду справи. 
Попереднє клопотання захисника від 13.04.2026 року про відкладення засідання втратило свою актуальність та юридичну силу в момент подачі нею ж заяви від 04.05.2026 року про розгляд справи без її участі.

Щодо неотримання матеріалів справи через підсистему «Електронний суд» у період з 23.03.2026 по 13.04.2026 року, апеляційний суд зазначає, що статус професійного адвоката вимагає від захисника проявлення належної обачності, професійної ретельності та активності. 
Технічні збої чи неотримання файлів в електронному кабінеті не позбавляли захисника права та обов`язку з`явитися до приміщення суду для фізичного ознайомитися з матеріалами справи ст. 268 КУпАП або подати письмові заперечення по суті правопорушення заздалегідь.
Велика Палата Верховного Суду та Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїх рішеннях (зокрема, у справах «Пономарьов проти України», «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») неодноразово наголошували, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами, не допускаючи зловживання ними. 
Оскільки захисник сама просила розглянути справу без неї, суд першої інстанції був зобов`язаний вирішити справу на підставі наявних матеріалів, що він і зробив, не порушивши жодних норм процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині наявності у ОСОБА_1 статусу військовослужбовця Збройних Сил України, який бере безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України, а також посилань на скрутні сімейні обставини, зумовлені смертю матері у лютому 2026 року, апеляційний суд зазначає таке.
Суд приймає до уваги особливий правовий статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, а також наведені захистом сімейні обставини, та оцінює їх у розумінні вимог статей 34, 35 КУпАП. 
Водночас, зазначені фактичні дані за своїм правовим змістом належать до обставин, що характеризують особу правопорушника, чи можуть визнаватися обставинами, що пом`якшують відповідальність, проте вони не виключають протиправності самого діяння і не є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності за наявності в її діях встановленого складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Конституційний обов`язок кожного неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, закріплений у частині 1 статті 68 Основного Закону, поширюється на всіх без винятку осіб, незалежно від їхнього роду занять, професійного чи спеціального статусу.
Військова служба та перебування у стані захисту Батьківщини в умовах воєнного стану вимагають від особи підвищеної дисципліни, відповідальності та неухильного дотримання правопорядку, у тому числі в сфері безпеки дорожнього руху. 
Наявність статусу військовослужбовця не створює правового імунітету від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та не звільняє особу від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху України.
Враховуючи, що санкція частини 5 статті 126 КУпАП є абсолютно визначеною та імперативною, тобто не надає суду правової можливості обрати інший (більш м`який) вид стягнення або не застосовувати додаткове стягнення, наявність статусу військовослужбовця та поважних сімейних обставин не може слугувати законною підставою для скасування постанови суду першої інстанції чи зміни заходу примусу, накладеного у мінімальних та єдино можливих межах, встановлених законом.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 скористався статтею 63 Конституції України під час складання протоколу лише тому, що планував надати розлогі пояснення безпосередньо в суді, є формою реалізації права на захист. 
Разом з тим, право на мовчання не є перешкодою для розгляду справи, якщо вина особи підтверджується іншими об`єктивними чинниками.
Оскільки сторона захисту за власною волею не з`явилася в засідання 04.05.2026 року, суд позбавлений був можливості заслухати усні пояснення особи, проте правомірно дослідив письмові та цифрові докази.
Крім того, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП, у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
На суд покладається обов`язок повідомити особу про дату, час та місце судового розгляду і на думку апеляційного суду суд першої інстанції в даній справі виконав цей обов`язок повністю.
Суд мотивував своє рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 з урахуванням положень ст. 268 КУпАП.
При цьому суд врахував положення ст. 38 КУпАП та звернув увагу, що подання до суду клопотання захисником про направлення справи до іншого суду свідчать про затягування строків розгляду справи з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка обізнана про судовий розгляд, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Матеріали справи містять докази, що узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що в діях ОСОБА_1 наявна вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України.
Порушень вимог КпАП України які б стали підставою для скасування чи зміни по суті правильно винесеного судом рішення апеляційним судом не встановлено. Підстави для закриття провадження по справі відсутні.
Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною, вона передбачає обов`язкове накладення штрафу в розмірі 40 800 грн та обов`язкове позбавлення права керування на строк від 5 до 7 років.
Таким чином, доводи про те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій апеляційним судом ураховуються, однак вони не можуть бути підставою для звільнення від встановленої законом відповідальності за повторне грубе порушення ПДР, яке створює загрозу безпеці дорожнього руху.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 126 КпАП України, а відтак постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2026 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,
постановив:
Поновити строк на апеляційне оскарження.
Відмовити захиснику в задоволенні апеляційної скарги.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького апеляційного суду Світлана МІШЕНІНА