ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/36565/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу Київської митниці 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 в адміністративній справі №160/36565/25 
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" 
до  Київської митниці 
про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № /2025/000119/2 від 03.10.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № /2025/000741.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» з метою митного оформлення товарів подало до Київської митниці електронну митну декларацію №25UA100320037543U4. Під час декларування товару позивачем обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною контракту та подано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України. Проте, відповідач прийняв оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем зауважено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митницею не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товарів. Отже, позивач вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. З огляду на викладене, позивач вважає, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці № UA100320/2025/000119/2 від 03.10.2025. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці № UA100320/2025/000741 від 03.10.2025. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (49000, місто Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок 36; ЄДРПОУ 38754647) за рахунок бюджених асигнувань Київської митниці (03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8А; ЄДРПОУ 43997555) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 13 120 (тринадцять тисяч сто двадцять) грн 96 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та матеріалам, наданим митним органом. Рішення суду від 05.03.2026 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості. Звернуто увагу на те, що товар постачався на умовах FOB-Guangzhou, що передбачає морське перевезення, проте декларантом не було надано лінійного (морського) коносаменту (Master Bill of Lading). Оскільки саме цей документ містить ключові дані про фрахт, умови перевезення та витрати в порту відвантаження, у митниці відсутня можливість перевірити повноту та правильність декларування витрат на транспортування за маршрутом Гуанчжоу (Китай) - Гданськ (Польща) відповідно до ст. 53, 58 МКУ. Також вказано на розбіжності у ланцюгу перевізників та відсутність первинних документів, а саме, у наданому коносаменті перевізником зазначено компанію Global Connections Supply Chain Solutions. Проте декларант надав лише договір із посередником (ТОВ «Консольлайн Україна»), а договору з безпосереднім перевіжником надано не було. Апелянтом зауважено, що надана декларантом довідка про транспортні витрати від 29.09.2025 № 23919 не є належним документом для підтвердження числових значень витрат. Згідно з Правилами № 599, належними документами є виключно: рахунок-фактура (інвойс/акт) від виконавця договору, банківські/платіжні документи або калькуляція витрат (у разі власного транспорту). Сама по собі довідка не дозволяє перевірити правильність розрахунку. Тому, під час оформлення митної декларації автоматично спрацювали профілі ризику системи АСАУР. Апелянт вважає, що спрацювання автоматизованої системи у сукупності з виявленими розбіжностями та неповним пакетом документів є обґрунтованою правовою підставою для сумнівів митного органу та подання вимоги про надання додаткових документів.
Позивач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.05.2019 ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО», як Покупець, уклало з іноземним підприємством GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED (Гонконг, КНР), як Продавцем, Контракт № 02/2019, предметом якого відповідно до п. 1.1.,1.2., є продаж Продавцем на користь Покупця товарів в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в Специфікаціях та/або Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Додатковою угодою № 1 від 08.11.2022 до Контракту № 02/2019 від 05.05.2019 внесено зміни в підпункти 2.2, 2.3 та 2.5 пункту 2 в частині валюти Контракту та строку дії останнього.
15.07.2025 до Контракту між сторонами укладено Специфікацію № 08/25 на поставку на умовах FOB Гуанчжоу, Китай товарів загальною номенклатурою 34 позиції (маски для обличчя, патчі під очі, очищуючі смужки для носу та інше), на загальну суму 144 083,27 доларів США (USD) та оформлено інвойс (рахунок на оплату) № 08/25 від 15.07.2025 на суму 144 083,27 доларів США (USD).
02.10.2025 вищевказаний товар був заявлений до митного оформлення до Київської митниці за ЕМД № 25UA100320037543U4, до якої було додано: пакувальний лист (Packing list) № 08/25 від 21.07.2025; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 08/25 від 15.07.2025; домашній коносамент (House bill of lading) №876523 від 27.07.2025; автотранспортна накладна (Road consignment note) №0023919 від 29.09.2025; декларація про походження товару (Declaration of origin) № 08/25 від 15.07.2025; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 25UA100320037454U0.00 від 02.10.2025; картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100320/2025/000731 від 02.10.2025; банківський платіжний документ, що стосується товару № 20226 від 18.09.2025; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 3319 від 05.08.2025; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 4057 від 23.09.2025; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 5863 від 29.09.2025; платіжна інструкція в національній валюті № 2609 від 05.08.2025 про оплату транспортних послуг; платіжна інструкція в національній валюті № 2693 від 23.09.2025 про оплату транспортних послуг; платіжна інструкція в національній валюті № 2700 від 29.09.2025 про оплату транспортних послуг; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 23919 від 29.09.2025; страховий поліс №-02672194; договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 02/2019 від 05.05.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода № 1 від 08.11.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) – Специфікація № 08/25 від 15.07.2025; доповнення до внутрішнього договору (контракту) – Додаткова угода № 1 від 18.04.2025; договір про надання послуг митного брокера № МБ0250324 від 24.03.2025; договір про перевезення № 01102022 від 01.10.2022; договір про перевезення № 665.2609/25 від 26.09.2025; договір про перевезення № ТЕО38754647 від 09.01.2023; договір про перевезення № ТЕО44703904 від 28.10.2022; заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів, встановлених Законом України “Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори”, бн від 02.10.2025; заява декларанта про незастосування обмежень щодо випуску товарів, встановлених Законом України “Про зовнішньоекономічну діяльність” (виключно щодо озоноруйнівних речовини та/або фторованих парникових газів і товарів та обладнання, що можуть їх містити), бн від 02.10.2025; заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів, встановлених Законом України “Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання”), бн від 02.10.2025; доручення для довідок № бн від 29.01.2025; разова перепустка № ПР – 137271 від 02.10.2025; фото товару від 02.10.2025.
У митній декларації митну вартість товару визначено (за основним методом) за ціною контракту.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, встановлено, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Київська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.3 статті 53 МК України, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На виконання повідомлення митного органу, декларантом позивача ТОВ «Новаброк» було надано лист від 03.10.2025 № б/н, в якому повідомлено, що інші документи в 10-ти денний термін не надаватимуться.
За результатами перевірки наданих відомостей, щодо митної вартості товару, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000119/2 від 03.10.2025.
В графі 33 прийнятого рішення, митним органом, в якості підстави для прийняття рішення вказано наступне:
- згідно із Конвенцією ООН «Про договори повністю або частково морського міжнародного перевезення вантажів» 2008 року, Конвенцією ООН «Про морське перевезення вантажів» 1978 року (далі - Гамбурзькі правила), транспортним документом морського перевезення, який є підтвердженням укладеного договору морського перевезення та містить відповідну інформацію, є коносамент (BILL OF LADING), зокрема лінійний коносамент (MASTER BILL OF LADING). Згідно вищевказаних міжнародних Конвенцій та міжнародної практики, коносамент містить дані, що характеризують вантаж і дозволяють його ідентифікувати, дані щодо умов перевезення, найменування відправника/ перевізника, місце приймання/завантаження вантажу, місце призначення, відомості щодо фрахту (сплачений чи підлягає сплаті), його розміру, умов зберігання в порту відправлення/прибуття та інші істотні умови перевезення/оплати за товар. Таким чином, MASTER BILL OF LADING, як договір морського перевезення, містить ключову інформацію необхідну митним органам для здійснення перевірки достовірності декларування складових митної вартості, зокрема вартості транспортування вантажу, відповідно до умов розподілу III Кодексу. В той же час, зазначеного транспортного документу на морське перевезення (MASTER BILL OF LADING) до митного органу не надано. Отже, у митного органу відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за маршрутом Guangzhou (Китай) – порт прибуття Гданськ (Польща);
- оскільки за умовами FOB - Guangzhou (Китай) до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, не додано складові митної вартості: на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів (за наявністю), такі витрати відповідно до ч. 10 ст. 58 Кодексу повинні додаватися до фактурної вартості товарів;
- в наданому до митного оформлення коносаменті графи містять інформацію про перевізника (-ів) Global Connectsons Supply Chain Sulutions., однак договору про надання транспортних послуг, укладеного між Global Connectsons Supply Chain Sulutions (Перевізник) та ТОВ ГРУПА ВІА ДНІПРО (Замовник) не надано. Отже документи від безпосередніх перевізників до митного оформлення не надані;
- відповідно до наданого коносаменту від 27.07.2025 № портом відправлення є порт NANSHA ( Китай), що суперечить наданому інвойсу від 15.07.2025 № 08/25;
- при проведенні порівняння ціни відповідно до п. 2.2.13, 2.2.14, 2.2.19 Методичних рекомендацій встановлено, що митне оформлення подібних товарів з урахуванням найменування товару, країни виробництва, виробника, призначення, здійснювалось за більш високими рівнями митної вартості, що суперечать поняттю «дійсної вартості» у розумінні ст. VII ГАТТ.
За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод - 2 ґ (ст. 63 Митного кодексу України).
Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації, а саме джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала митна декларація від 29.07.2025 № А100060/2025/522551, де митна вартість товару становить 12,02 дол.США/кг.
Митну вартість товару Київською митницею скориговано з розрахунку 12,02 дол. США за кг.
Різниця митних платежів між митною вартістю товарів, визначеною позивачем та скоригованою митницею склала 891 553,53 грн, з яких: 208 456,76 грн ввізного мита (за видом платежу 020) та 683 096,77 грн податку на додану вартість (за видом платежу 028).
Також митним органом сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000741 від 03.10.2025.
На підтвердження числових складових митної вартості товару, ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» в порядку ст. 55 Митного кодексу України звернулось із відповідною заявою вих. № 01-12-11/25 від « 12» листопада 2025 року та відповідачу було надано відповідні пояснення та додаткові документи, зокрема: копія заявки № 52 від 29.09.2025 до договору № ТЕО38754647 від 09.01.2023; копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 4057 від 06 жовтня 2025 року на суму 289 905,00 грн (в тому числі ПДВ 683,33 грн); копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5863 від 06 жовтня 2025 року на суму 118 737,00 грн (в тому числі ПДВ 1 438,33 грн); копія платіжної інструкції в іноземній валюті № 20222 від 15.08.2025 на суму 7 955,31 дол. США; копія платіжної інструкції в іноземній валюті № 20224 від 26.08.2025 на суму 20 000,00 дол. США; копія платіжної інструкції в іноземній валюті № 20225 від 01.09.2025 на суму 20 000,00 дол. США; копія платіжної інструкції в іноземній валюті № 20226 від 18.09.2025 на суму 96 127,96 дол. США.
Київською митницею було розглянуто додатково надані декларантом документи в порядку ст. 55 Митного кодексу України та за результатами розгляду вказаного звернення, відповідач листом від 20.11.2025 вих. №7.8-2/15-02/13/21701 повідомив про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів та про залишення чинним рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000119/2 від 03.10.2025.
Вважаючи спірне рішення та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак, наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).
Відповідно до ст.53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).
Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
На момент прийняття оспорюваних рішень про коригування митної вартості товару зазначені обставини не існували.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.
Підставою для виникнення сумнівів митного органу щодо митної вартості товару стали розбіжності які місять в наданих документах.
Відповідно до статті 361 Митного кодексу України, з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.
Митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Щодо виявлених розбіжностей у документах та відомостях, доданих до митної декларації, колегія суддів зазначає наступне.
Так, апелянт вказує про ненадання декларантом транспортного документу на морське перевезення (MASTER BILL OF LADING), і як результат, неможливість перевірки повноти декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за маршрутом Guangzhou (Китай) – порт прибуття Гданськ (Польща).
Проте, суд зазначає, що положеннями статті 53 Митного кодексу України встановлено вичерпний перелік документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів. Вказана норма не покладає на декларанта обов`язок подавати всі без винятку документи, перелічені у частині другій цієї статті, якщо документи, подані до митного оформлення, у своїй сукупності дають можливість встановити вартість транспортування товарів.
Щодо вимоги митного органу стосовно надання лінійного коносамента Master Bill of Lading (MBL). 
Суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, Master Bill of Lading є договором перевезення між морською лінією та експедитором, що регулює їхні внутрішні взаємовідносини та не містить відомостей про комерційні домовленості між покупцем і продавцем товару.
При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, коносамент не є документом, що підтверджує митну вартість товарів згідно ст. 53 МК України та Наказу МінФіну України № 599, а відповідно, не впливає на митну вартість та не може ставити під сумнів подані належні документи щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що під час митного оформлення позивачем до митного органу було надано пакет документів, що, на думку суду, дозволяє встановити витрати на транспортування, що включено до митної вартості, а саме: домашній коносамент (House bill of lading) № TJSHTMSK876523 від 27.07.2025; автотранспортна накладна (Road consignment note) № P0023919 від 29.09.2025; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 3319 від 05.08.2025; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 4057 від 23.09.2025; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 5863 від 29.09.2025; платіжна інструкція в національній валюті № 2609 від 05.08.2025 про оплату транспортних послуг; платіжна інструкція в національній валюті № 2693 від 23.09.2025 про оплату транспортних послуг; платіжна інструкція в національній валюті № 2700 від 29.09.2025 про оплату транспортних послуг; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 23919 від 29.09.2025; страховий поліс № FO-02672194; договір про перевезення № 01102022 від 01.10.2022; договір про перевезення № 665.2609/25 від 26.09.2025; договір про перевезення № ТЕО38754647 від 09.01.2023; договір про перевезення № ТЕО44703904 від 28.10.2022.
Також, в порядку ст. 55 МК України, контролюючому органу позивачем додатково було надано: заявку № 52 від 29.09.2025 до договору № ТЕО38754647 від 09.01.2023; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 4057 від 06 жовтня 2025 року на суму 289 905,00 грн (в тому числі ПДВ 683,33 грн); акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5863 від 06 жовтня 2025 року на суму 118 737,00 грн (в тому числі ПДВ 1 438,33 грн). У заявці № 52 від 29.09.2025 до договору ТЕО 38754647 від 09.01.2023 зазначена вартість послуг з організації перевезення та експедирування в сумі 408 642,00 грн.
Також, встановлено, що для обґрунтування транспортних складових митної вартості за маршрутом FOB Гуанчжоу (Китай) – Гданськ (Польща) – п/п Ягодин, декларантом було надано довідку експедитора ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» № 23919 від 29.09.2025. 
Відповідно до цього документа, вартість доставки вантажу за коносаментом № TJSHTMSK876523 від 27.07.2025 визначена у розмірі 359 410,00 грн.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вказана довідка підтверджує витрати на страхування у сумі 9 368,90 грн, які, в свою чергу, були враховані декларантом при визначенні митної вартості товару. 
Отже, зважаючи на надані позивачем документи до митного оформлення щодо транспортування товару, колегія суддів вказує на необґрунтованість висновків митного органу, оскільки позивачем під час декларування документи, які дають змогу встановити суму, сплачену за транспортування товару, було надано.
Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на ненадання документів від безпосередніх перевізників Global Connectsons Supply Chain Sulutions, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення транспортування вантажу за коносаментом № TJSHTMSK876523 (маршрут FOB Гуанчжоу – Гданськ – п/п Ягодин – Дніпро) між ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (Клієнт) та ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» (Експедитор) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № ТЕО38754647 від 09.01.2023.
Згідно з умовами п. 2.1.1. цього Договору, Експедитор наділений правом від власного імені, але за рахунок Клієнта, залучати до виконання перевезення третіх осіб: транспортні організації, контейнерні лінії та автомобільних перевізників.
Таким чином, наявність у коносаменті найменування будь-яких лінійних перевізників є лише наслідком реалізації Експедитором своїх повноважень щодо організації перевезення товару.
Як правильно виснував суд першої інстанції у своєму рішенні, наявність напису у правому верхньому куті коносаменту: «Global Connections Supply Chain Solutions co. LTD» є частиною оформлення бланку коносаменту, до якого вноситься визначена законом інформація, а отже напис на бланку консаменту Global Connections Supply Chain Solutions co. LTD не відноситься до інформації про фактичного перевізника. 
При цьому, слід зазначити, що, виходячи зі змісту ст. 53 МК України і наказу Мінфіну України № 599, коносамент не є документом, що підтверджує митну вартість товарів.
Стосовно доводів апелянта про неналежність довідки про транспортні витрати, суд зазначає, що вказане зауваження не слугувало підставою для витребування додаткових документів чи прийняття оскаржуваних рішень, а тому не може братися судом до уваги. Крім того, згідно з Постановою Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 № 2, Митний кодекс не визначає конкретного виду документів для підтвердження витрат на перевезення. Оскільки закон не обмежує перелік таких доказів, довідка про транспортні витрати є цілком допустимим та належним підтвердженням понесених позивачем витрат.
Щодо доводів апелянта стосовно невідповідності порту відправлення, вказаного у коносаменті, колегія суддів зазначає, що Порт NANSHA є адміністративною частиною портового комплексу міста GUANGZHOU, даний факт належить до загальновідомих географічних відомостей.
Згідно з умовами поставки FOB Guangzhou (інвойс № 08/25 від 15.07.2025), обов`язок щодо покриття всіх витрат та ризиків до моменту завантаження товару на борт судна покладається виключно на продавця. Це включає і витрати на внутрішнє переміщення вантажу між терміналами в межах одного портового вузла. Оскільки ці видатки вже було включено у ціну товару, то будь-які додаткові транспортні витрати у позивача - відсутні.
При цьому, як правильно зазначив суд у рішенні від 05.03.2026 - зазначення в коносаменті порту NANSHA як фактичного місця завантаження, що є частиною порту Гуанчжоу, не суперечить умовам поставки FOB Гуанчжоу та не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості або неправильне визначення транспортних витрат, що включаються до митної вартості.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем із продавцем у специфікації № 08/25 від 15.07.2025 була погоджена поставка товару на загальну суму 144 083,27 дол. США. на умовах FOB (Гунчжоу, Китай) з умовами оплати - 120 календарних днів від дати постави товару на склад покупця.
Згідно з вимогами п.4 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
На підтвердження оплати за товар, позивачем було надано платіжні інструкції в іноземній валюті № 20222 від 15.08.2025 на суму 7 955,31 дол. США; № 20224 від 26.08.2025 на суму 20 000,00 дол. США, № 20225 від 01.09.2025 на суму 20 000,00 дол. США, № 20226 від 18.09.2025 на суму 96 127,96 дол. США. Таким чином, позивачем наданими платіжними інструкціями було підтверджено суму за оплати оцінюваного товару в повному обсязі (7 955,31+20 000,00+20 000,00+96 127,96=144 083,27). 
Також, встановлено, що для доставки товару ТОВ «Група Віа Дніпро» було укладено із перевізником ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» договір № ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023 (який надавався до митного оформлення), відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених умовами цього договору послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.
На підтвердження витрат, які включаються в митну вартість оцінюваного товару до митного кордону України по маршруту маршрутом FOB, Гуанчжоу, Китай - Гданськ, Польща п/п Ягодин, декларантом було надано довідку від перевізника (експедитора) ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» про транспорті витрати № 23919 від 29.09.2025, згідно з якою витрати по доставці вантажу відповідно до коносаменту № TJSHTMSK876523 від 27.07.2025, складають 359 410,00 грн, з яких, морське перевезення за межами території України – 260 805,00 грн, навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України – 28 605,00 грн, міжнародні транспортні послуги за межами території України – 70 000,00 грн. Також у вказаній довідці вказано про вартість страхового полісу, яка становить 9 368,90 грн, факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 2609 від 05.08.2025 на суму 9 368,90 грн, що відповідає довідці № 23919 від 29.09.2025.
Зазначені суми витрат були задекларовані декларантом позивача під час митного оформлення товару.
Щодо посилання скаржника на ненадання митному органу відомостей щодо транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів (за наявністю), колегія суддів звертає увагу, що вантаж позивача транспортувався на умовах FOB, а всі передбачені законом документи на підтвердження транспортних витрат були подані до митного оформлення.
Згідно з умовами договору № ТЕО38754647 від 09.01.2023, експедитор (ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА») взяв на себе зобов`язання щодо організації перевезення, включаючи право залучати від свого імені контейнерні лінії, термінали та порти.
Довідкою про транспортні витрати № 23919 від 29.09.2025 підтвержено вартість послуг за весь маршрут (Гуанчжоу – Гданськ – п/п Ягодин).
Оскільки договір експедирування передбачає, що послуги з навантаження, вивантаження та зберігання контейнера за межами України є складовою частиною єдиного комплексу транспортно-експедиторських послуг, будь-які припущення митниці про наявність «окремих» витрат на зберігання суд вважає безпідставними.
Щодо доводів апелянта в апеляційні скарзі про те, що при здійснення митного оформлення МД було проведено контроль із застосуванням системи управління ризиками, а саме, за допомогою системи АСАУР, в результаті чого згенеровано обов`язкові форми контролю: 207-8 - Проведення огляду з метою обстеження зразків нехарчової продукції, що ввозиться на митну територію України для вільного обігу при здійсненні державного контролю продукції; 116-8 - Перевірка документації, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлених технічними регламентами (Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»); 911-1 - Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки», колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 54 МКУ, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша); орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль наявності в поданих декларантом або уповноваженою ним особою документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (пункт 1 частини другої). 
Із наведених положень випливає, що орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.
Як зазначено у Постанові Пленуму «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» від 13.03.2017 № 2, відповідно до Стандартного правила 6.4. Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) «Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки». Із цього правила, зокрема, випливає, що «для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції» (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.
Процедура обрання обсягу митного контролю регулюється статтею 337 МКУ та наказом Мінфіну № 597. За результатами оцінки ризиків митний орган формує вичерпний перелік митних формальностей. Це означає, що будь-які додаткові вимоги митниці поза межами сформованого переліку повинні бути окремо обґрунтовані, оскільки саме результати АСУР визначають правові підстави для поглибленої перевірки вантажу.
Втім, у Постанові Пленуму «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» від 13.03.2017 № 2 зазначено, що частиною третьою статті 53 МКУ, передбачено виключно три підстави витребування додаткових документів у декларанта: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів.
Слід зазначити, що саме по собі спрацювання автоматизованої системи управління ризиками не є підставою для надання декларантомдодаткових документів. Процедурна можливість витребування додаткових документів реалізується лише тоді, коли за результатами такого аналізу митниця виявить фактичні неточності чи сумніви, як це передбачено ч. 3 ст. 53 МКУ.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Надані позивачем до митного оформлення документи містять необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Крім того, необхідно зазначити, що митний орган не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за договором щодо подібних (аналогічних) товарів.
Таким чином, ненадання декларантом всіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.
Зазначені обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не було зазначено, які саме складові митної вартості є не підтвердженими, за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані ним для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування відповідачем переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, в той час як подані товариством документи належним чинои ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору.
Стосовно судових витрат позивача у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи встановлено, що з метою отримання професійної правничої Адвокатське бюро «ГЕРМАН I ПАРТНЕРИ», в особі Голови бюро Марини ГЕРМАН, та ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» уклали Договір № 01-29-04/26 про надання правової допомоги від 29 квітня 2026 року (далі –Договір).
Відповідності до п.п. 1.1. Договору, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів Замовника у Третьому апеляційному адміністративному суді по справі № 160/36565/25 за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 року, далі по тексту Договору – "надавати правову допомогу", "послуги".
Згідно з п. 3.2. Договору, вартість послуг з ведення справи в суді апеляційної інстанції становить 40 000,00 грн без ПДВ.
Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 40 000,00 грн без ПДВ вартості послуг, які надаються за цим Договором, протягом двох днів з моменту укладення даного договору, в якості попередньої оплати (п. 3.3. Договору).
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано рахунок-фактура № 52/26 від 29 квітня 2026 року та платіжна інструкція про оплату від 04.05.2026 № 323 на суму 40 000,00 грн.
Відповідно до п. 4.1. Договору, факт належного виконання Виконавцем зобов`язань з даного Договору фіксується повноважними представниками сторін у акті прийому-передачі наданих послуг (акт прийому-передачі наданих послуг від 04.05.2026).
Виходячи з аналізу наданої правової допомоги у суді апеляційної інстанції вбачається, що вона складається лише із написання відзиву на апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 року.
При цьому, колегія суду акцентує увагу на тому факті, що на час апеляційного провадження між учасниками вже була сформована правова позиція, у тому числі щодо захисту прав та інтересів позивача та доводів відповідача. Відзиви на апеляційні скарги фактично ґрунтуються на вже сформованих правових позиціях викладених в позовній заяві. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції надає оцінку співмірності заявленої позовної вимоги із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке регулює спірні правовідносини, підлягає вирішенню за правилами письмового позовного провадження, тобто є справою незначної складності.
З огляду на те, колегія суддів вважає, що витрати у сумі 40000 грн. є співвідносними із складністю справи, наданим адвокатським бюро обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг часом, враховуючи, що розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагав від адвоката значного обсягу юридичної і технічної роботи. Проаналізувавши наданий розрахунок, а також враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, виходячи з документального підтвердження послуг з надання правничої допомоги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення та стягнути на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн.
Згідно з ч.1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 в адміністративній справі №160/36565/25 - залишити без змін.
Стягнути з Київської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов