П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/3468/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
11 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького районного сектору УДМС України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького районного сектору УДМС України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького районного сектору УДМС України в Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправним невирішення питання щодо видачі йому паспорта у формі книжечки та зобов`язати оформити і видати неповнолітньому паспорт у формі паспортної книжечки. В обґрунтування позову зазначає, що її син звернувся до відповідача з заявою, в якій просив оформити і видати паспорт у формі книжечки. Територіальний орган листом повідомив про перелік документів, необхідних для оформлення паспорта, в числі яких згадується рішення суду. Позивачка зазначає, що для оформлення паспорта неповнолітнім було подано заяву за встановленим зразком а також усі інші необхідні документи, передбачені законодавством, відтак невирішення питання по суті вважає необґрунтованим.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.06.2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького сектору УДМС України в Хмельницькій області щодо невирішення по суті питання про оформлення та видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки.
Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького сектору УДМС України в Хмельницькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-XII.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Вказує, що ним було розглянуто заяву та надано письмову відповідь, у якій роз`яснений порядок звернення за паспортом громадянина України у формі книжечки та визначений законодавством перелік документів, які необхідно додати до заяви. Відповідач вважає, що не допустив протиправних дій або бездіяльності, відтак у позові просить відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ) є сином позивачки, ОСОБА_1 , яка звернулась до суду в його інтересах.
ОСОБА_2 28.11.2025 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області із заявою про оформлення і видачу йому паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 №2503-ХІІ.
До заяви було додано копію свідоцтва про народження, дві фотокартки 3,5х4,5 см, заяву про видачу паспорта згідно з додатком 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, довідка про присвоєння ІПН, копії сторінок паспорта матері.
За результатами розгляду заяви Городоцький сектор УДМС України в Хмельницькій області листом від 17.12.2025 №КО-133/6/6802-25/6817.23/164-25 повідомив про перелік документів, які повинні бути подані разом із заявою встановленого зразка, та зазначив про те, що паспорт оформляється і видається особам, які досягли 16-річного віку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі — Конвенція) визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, справа «S. and Marper v. the United Kingdom») неодноразово наголошував, що збереження біометричних даних особи становить пряме втручання у право на повагу до приватного життя.
Правові та організаційні засади функціонування Єдиного державного демографічного реєстру (далі ЄДДР) та видачі документів, що посвідчують особу, визначаються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі Закон № 5492-VI).
Згідно з частинами першою та другою статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Частинами 4, 5 вказаної статті передбачено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Оформлення такого паспорта вимагає надання згоди на обробку персональних даних у ЄДДР.
Разом з тим, порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року регулюється Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (далі Положення № 2503-XII). Пунктом 1 цього Положення передбачено, що паспорт видається після досягнення 16-річного віку.
Судом встановлено, що позивачка, діючи в інтересах свого 14-річного сина ОСОБА_2 , звернулася до міграційного органу із заявою про оформлення паспорта у формі книжечки. Основним мотивом такого звернення є небажання надавати згоду на збір, обробку та зберігання персональних даних неповнолітнього (включаючи біометричні дані) у ЄДДР.
Вирішуючи це питання, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17. Велика Палата констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі (у вигляді книжечки) через її відмову надати згоду на обробку персональних даних для ЄДДР становить непропорційне втручання держави в ст. 8 Конвенції. Отже, громадяни України, які не бажають передавати свої персональні дані до ЄДДР, мають законне право на отримання паспорта зразка 1994 року (у формі книжечки).
Відмовляючи у видачі паспорта (надаючи лист-відповідь від 17.12.2025), відповідач фактично виходить з того, що паспорт-книжечка може бути виданий виключно з 16 років, тоді як ОСОБА_2 на момент звернення виповнилося 14 років.
Судом встановлено, що з прийняттям Закону №5492-VI в Україні запроваджено імперативний обов`язок кожного громадянина отримати паспорт громадянина України по досягненню саме 14-річного віку (частина друга статті 21 Закону).
Закон України Про Єдиний державний демографічний реєстр має вищу юридичну силу порівняно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII. Відповідно до загальної теорії права у разі суперечності між нормативними актами різної юридичної сили застосовується акт вищої юридичної сили.
Таким чином, у спірних правовідносинах щодо віку, з якого особа зобов`язана і має право отримати паспорт громадянина України, застосуванню підлягають приписи ст. 21 Закону № 5492-VI (тобто 14 років).
Застосування Закону № 5492-VI в частині зниження віку документування (з 16 до 14 років) жодним чином не позбавляє позивача права вибору щодо того, у якій саме формі він бажає отримати цей документ. Обов`язок отримати паспорт у 14 років не може бути інструментом примусу до отримання його виключно у формі ID-картки із неминучою здачею біометричних даних, оскільки це прямо порушує право особи на приватність, гарантоване статтею 8 Конвенції.
Більше того, відсутність паспорта громадянина України у особи віком з 14 до 16 років створює суттєві перешкоди у реалізації її конституційних прав та свобод (зокрема, права на освіту, на вступ до закладів вищої/фахової передвищої освіти, реєстрацію на зовнішнє незалежне оцінювання, отримання банківських чи адміністративних послуг тощо). Держава не може зобов`язати особу отримати документ у 14 років, і водночас штучно відмовляти їй у реалізації законного права на отримання альтернативного паперового бланка, змушуючи чекати досягнення 16 років.
До аналогічного правового висновку щодо необхідності застосування Закону № 5492-VI (щодо віку 14 років) у поєднанні з правом на отримання паспорта-книжечки дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2022 у справі № 420/5353/20.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви неповнолітнього ОСОБА_2 Городоцький сектор УДМС України в Хмельницькій області листом від 17.12.2025 №КО-133/6/6802-25/6817.23/164-25 не прийняв рішення по суті (про видачу паспорта або про відмову у його видачі), а обмежився наданням формальної інформації з посиланням на Тимчасовий порядок та недосягнення 16-річного віку.
Такі дії органу державної влади порушують принцип «належного урядування» (good governance), закріплений у практиці ЄСПЛ (зокрема, рішення «Рисовський проти України»), оскільки державний орган діяв нечітко, непослідовно та формально, ухилившись від прийняття законного рішення щодо документування особи, яка досягла визначеного Законом 14-річного віку та подала повний пакет документів.
Враховуючи викладене, суд вважає, що невирішення відповідачем питання щодо оформлення та видачі паспорта у формі книжечки ОСОБА_2 є протиправним.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького районного сектору оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-XII. З огляду на це, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького районного сектору УДМС України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий | | | Капустинський М.М.
Судді | | | Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.