Справа № 359/9091/25 
Провадження № 1-кп/359/293/2026 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 липня 2026 року м. Бориспіль 

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді     ОСОБА_1 , 
при секретарі      ОСОБА_2 , 
за участю прокурора     ОСОБА_3 , 
обвинуваченого      ОСОБА_4 , 
захисника      ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, з технічною фіксацією, кримінальне провадження №12025111100000704, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2025, по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лосятин Васильківського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не інваліда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 17.06.2026 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, РНОКПП НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

У С Т А Н О В И В:
13.04.2025 близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (17 років), знаходився у міському парку, неподалік торгівельного центру «Парк Таун» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 67, де проводив дозвілля з своїми знайомими. У цей час він став очевидцем конфлікту між двома компаніями людей, серед яких був присутній ОСОБА_4 . Бажаючи з`ясувати причину виниклого конфлікту, ОСОБА_6 підійшов до групи людей, які між собою конфліктували і намагався з`ясувати причину виниклого конфлікту, зокрема у ОСОБА_4 . Під час такого спілкування ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вирішив умисно спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 кулаком правої руки по обличчю, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: надбрівної гематоми зліва, параорбітальної гематоми зліва, вдавленого багатоуламкового перелому передньої стінки лівої лобної пазухи, вдавленого багатоуламкового перелому кісток носу, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш як 21 день.
Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю. Зазначив суду, що час, місце і спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Додатково пояснив суду, що вдарив потерпілого один раз і шкодує з цього приводу. Крім того визнає у повному обсязі позовні вимоги потерпілого. У скоєному щиро розкаявся, вину усвідомив, просив пробачити його та призначити не суворе покарання.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті. Просив суд задовольнити його цивільний позов. Щодо призначення покарання обвинуваченому, посилався на розсуд суду. 
Судом встановлено, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і правильно розуміють зміст цих обставин, окрім того, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого і дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 , визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 , приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, повністю доведена і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України, враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів;
- особу винного, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра; не працевлаштований; на момент вчинення кримінального правопорушення був не судимий;
- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а саме у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд приймає щире каяття; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України, про те що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого та його репутацію, який вчинив умисний нетяжкий злочин, на момент якого був не судимий, непрацевлаштований, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене щодо неповнолітньої особи, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише із застосуванням покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства – у виді обмеження волі у межах, передбачених санкцією частиною 1 статті 122 КК України.
Судом враховано, що згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2026, ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, та визначено, що строк відбування покарання засудженому необхідно обчислювати з дня його затримання, а саме з 09.01.2026. 
Оскільки злочин вчинено обвинуваченим до ухвалення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2026, суд вважає за необхідне застосувати правила ч. 4 ст. 70 КК України, призначивши обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
За змістом ч. 4 ст. 70 КК України, моментом у часі, що дає підстави для застосування вказаної норми при призначенні покарання, є саме постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. Таку позицію висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 червня 2020 року (справа №766/39/17). 
У строк покарання, визначеного згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати ОСОБА_4 покарання, відбуте за попереднім вироком Святошинського районного суду м.Києва від 17.06.2026.
Підстав для обрання запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_4 , суд не вбачає.
Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд враховує, думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав позовні вимоги і зазначив про намір відшкодувати потерпілому завдану моральну шкоду, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення цивільного позову у повному обсязі та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 завданої морально шкоди у розмірі 10000 гривень. 
Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369 - 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2026, визначити обвинуваченому  ОСОБА_4  остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід  ОСОБА_4  до набрання вироком законної сили не обирати. 
Початок строку відбування покарання обвинуваченому  ОСОБА_4  необхідно обчислювати з дня набрання вироком законної сили. У строк відбутого покарання за даним вироком, зарахувати строк покарання, відбутого за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2026, а саме період з 09.01.2026 по набрання вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2026, законної сили.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 – задовольнити.
Стягнути із засудженого  ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_7