ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року
м. Київ
справа № 800/162/16
провадження № 11-57зва26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Погрібного С. О.,
судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Біляр Л. В.,
представниці позивача - адвокатки Паюнової Н. А.,
представниці відповідача Пантюхової Л. Р.,
представника третьої особи - Служби безпеки України Осипова Д. О.,
представника третьої особи - Кабінету Міністрів України Лемешева Р. О.,
розглянула в судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.», в інтересах якого діє адвокатка Кучерук Ніна Станіславівна, про перегляд за виключними обставинами рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 серпня 2024 року в адміністративній справі № 800/162/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до Президента України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 , на стороні відповідача: Ради національної безпеки і оборони України, Кабінету Міністрів України, Служби безпеки України, про визнання протиправним з моменту прийняття та скасування указу в частині та 
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1. У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (далі - ТОВ «М.С.Л.», Товариство) звернулося до суду з позовом до Президента України, в якому з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог просило визнати протиправним з моменту видання та скасувати Указ Президента України від 16 вересня 2015 року № 549/2015 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі - Указ № 549/2015) у частині введення в дію рядка 98 додатка 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) від 02 вересня 2015 року, яким до ТОВ «М.С.Л.» застосовано персональні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
2. На обґрунтування позовних вимог ТОВ «М.С.Л.» посилалось на те, що не вчиняло жодних дій, які б створювали реальні або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України. Кримінальних проваджень відносно позивача не існує. Єдиною іноземною особою, під контролем якої перебуває позивач, є громадянин Кіпру (кінцевий бенефіціарний власник (контролер) ОСОБА_2 ), до якого персональні санкції оскаржуваним Указом № 549/2015 не застосовано, а відтак дії останнього не були підставою для застосування санкцій до позивача.
3. До того ж, на переконання позивача, рішення про застосування санкцій не ґрунтується на встановлених Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VIІ «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VIІ) підставах, прийняте поза законодавчою процедурою та внаслідок свавільного застосування закону, що суперечить рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ), Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Товариство переконане, що застосування санкцій саме до нього законом не передбачено, не обумовлено інтересами суспільства та не є співмірним, оскільки жодних порушень ТОВ «М.С.Л.» не допускало.
Фактичні обставини справи 
4. Рішенням РНБО від 02 вересня 2015 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» вирішено підтримати внесені Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) та Службою безпеки України (далі - СБУ) пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій); застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), зокрема, до ТОВ «М.С.Л.» строком на один рік у вигляді: блокування активів - тимчасового обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; заборони здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави (пункт 98 додатка 2 до рішення РНБО).
5. Підставою для застосування санкцій визначено дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.
6. Указом № 549/2015 введено в дію рішення РНБО від 02 вересня 2015 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Санкції до позивача застосовано строком на один рік. 
7. Указом Президента України від 17 жовтня 2016 року № 467/2016 (далі - Указ № 467/2016) уведено в дію рішення РНБО від 16 вересня 2016 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким підтримано пропозиції щодо продовження і застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), внесені КМУ (розпорядження від 31 серпня 2016 року № 639-р), СБУ та Національним банком України; продовжено дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), застосованих рішенням РНБО від 02 вересня 2015 року (зі змінами, внесеними рішеннями РНБО від 17 вересня 2015 року та від 20 травня 2016 року), уведеним у дію Указом № 549/2015; вирішено застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) строком на один рік, зокрема, до ТОВ «М.С.Л».
8. Правомірність Указу № 467/2016 у частині було оскаржено у справі № 800/573/16 (провадження № П/9901/965/18). Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) від 27 серпня 2024 року прийнято відмову ТОВ «М.С.Л.» від позову у цій справі, визнано нечинним рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 800/573/16, а провадження у цій справі закрито.
9. Указом Президента України від 15 травня 2017 року № 133/2017 (далі - Указ № 133/2017) уведено в дію рішення РНБО від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким рекомендовано застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до фізичних та юридичних осіб, у тому числі до ТОВ «М.С.Л.». До того жоскаржуваний у цій справі Указ № 549/2015 визнано таким, що втратив чинність.
10. Указом № 133/2017 застосовано до ТОВ «М.С.Л.» строком на один рік такі санкції: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) запобігання виведенню капіталів за межі України; 3) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 4) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 5) заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави.
11. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 800/501/17 (провадження № П/9901/116/18) відмовлено в задоволенні позову ТОВ «М.С.Л.» до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу № 133/2017 у частині введення в дію рядка 96 додатка 2 до рішення РНБО від 28 квітня 2017 року, яким щодо ТОВ «М.С.Л.» застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) строком на один рік. Ухвалою Великої Палати від 27 серпня 2024 року прийнято відмову ТОВ «М.С.Л.» від позову у цій справі, визнано нечинним рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 800/501/17, а провадження у цій справі закрито.
Короткий зміст судових рішень, про перегляд яких подано заяву
12. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 29 листопада 2022 року відмовив у задоволенні позову Товариства про визнання незаконним та нечинним Указу № 549/2015. 
13. За встановлених у справі обставин і правового регулювання спірних правовідносин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що відповідач видав оскаржуваний у частині Указ № 549/2015 на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач реалізував свої конституційні повноваження в порядку та на підставі законодавства України, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто пропорційно.
14. Велика Палата постановою від 27 серпня 2024 року це рішення суду першої інстанції залишила без змін.
15. Велика Палата погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що обсяг і результат оцінки Президентом України істотності ризиків, які стали підставою для застосування обмежувальних заходів щодо позивача, є поза межами судового контролю, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями ані вирішувати питання національної безпеки і оборони, ані координувати і контролювати діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони.
16. Велика Палата зауважила, що встановлені СБУ обставини, що могли свідчити про причетність юридичних та фізичних осіб російської федерації до контролю за оператором лотерей - ТОВ «М.С.Л.», очевидно потребували невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, а також запобігання порушенню прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1644-VIІ зумовлює виникнення у відповідних органів підстав для внесення пропозицій для застосування санкцій.
Короткий зміст рішення Європейського суду з прав людини
17. 16 жовтня 2025 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) ухвалив рішення у справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України»(Case of M.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18), яке набуло статусу остаточного 16 січня 2026 року.
18. У цьому рішенні ЄСПЛ констатував, що Україна порушила стосовно позивача: статтю 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку із втручанням у його майно у формі блокування активів, яке не супроводжувалося достатніми процесуальними гарантіями від свавілля; статтю 13 Конвенції, оскільки позивач не мав ефективного національного засобу юридичного захисту.
19. У пункті 92 рішення Суд зазначив, що він не може виключати, що чотири інші накладені на підприємство-заявника обмеження могли, в принципі, становити втручання в його майно, проте з огляду, зокрема, на відсутність відповідної інформації про їхній характер та вплив на підприємство-заявника, обмежить свій розгляд блокуванням активів підприємства-заявника.
20. ЄСПЛ зауважив, що Закон № 1644-VIІ слугував лише загальною нормативно-правовою базою для застосування обмежень; його положення підлягали практичному тлумаченню та застосуванню в окремих рішеннях РНБО та Президента України. Тому Суд повинен розглянути, чи були оскаржувані рішення стосовно підприємства-заявника достатньо обґрунтованими. Суд відповідає на це питання негативно. Жодне з оскаржуваних рішень не містило будь-яких індивідуалізованих обґрунтувань. Натомість вони механічно відтворювали всі підстави для застосування різних обмежень, передбачених у відповідній статті Закону № 1644-VIІ (див. пункти 14 і 50), без пояснення, як конкретно вони стосувалися підприємства-заявника. На думку Суду, хоча за конкретних обставин було б прийнятно, щоб оскаржувані рішення не містили всіх фактичних та юридичних деталей, які призвели до застосування санкцій, для підприємства- заявника було важливо мати можливість з`ясувати суть причин для їхнього застосування та підготувати свою юридичну аргументацію (пункти 97 та 98 рішення ЄСПЛ).
21. У пунктах 102-105 рішення ЄСПЛ ідеться про те, що жодної змістовної судової оцінки рішень про накладення санкцій на підприємство-заявника проведено не було. Верховний Суд у складі обох його колегій (тобто Касаційного адміністративного суду та Великої Палати Верховного Суду) обмежив свій аналіз виключно питанням відповідності рішення РНБО та першого Указу Президента України формальним вимогам Закону № 1644-VIІ та не розглянув суть обвинувачень СБУ щодо підприємства-заявника. Зазначивши, що він міг здійснювати лише обмежений судовий контроль у таких категоріях справ і, зрештою, саме Президент України ніс відповідальність за оцінку підстав для застосування санкцій, Верховний Суд постановив, що у нього не було компетенції оцінювати фактологічні висновки СБУ щодо підприємства-заявника, і відмовився розглядати, чи забезпечили такі висновки обґрунтовані та достатні підстави, щоб його діяльність вважалася загрозою національній безпеці. У результаті ключове юридичне питання у цій справі, а саме чи, незважаючи на відсутність власників з російської федерації у його корпоративній структурі, підприємство-заявник фактично контролювалося суб`єктами російської федерації і чи вчинило воно будь-які дії, що становили загрозу національній безпеці України, залишилося нерозглянутим. Крім того, національні суди ніколи всерйоз не намагалися перевірити, чому паралельно захищаючи застосування економічних обмежень до підприємства-заявника в судовому провадженні, СБУ намагалося скасувати ці обмеження після того, як воно погодилося з аргументами підприємства, викладеними в його листі від 07 вересня 2016 року.
22. ЄСПЛ звернув увагу і на те, що в Конституції України чи будь-якому іншому положенні національного законодавства, якщо тлумачити його у звичайному значенні використаної в ньому мови, ніщо прямо не забороняло українським судам розглядати підстави для тверджень проти підприємства-заявника або оцінювати достовірність інформації, наданої СБУ на підтримку цих тверджень. Крім того, Верховний Суд не пояснив, як слід було розуміти такий обмежений судовий контроль у контексті статті 124 Конституції України, яка передбачає, що юрисдикція національних судів поширюється на будь-які юридичні спори без обмежень. Також вбачається, що це суперечить попередній практиці Верховного Суду в аналогічних справах, у яких він розглядав суть тверджень щодо заявників, до яких були застосовані санкції. Таким чином, незважаючи на дискреційні повноваження, надані РНБО та Президенту України у питаннях національної безпеки та оборони, здійснений Верховним Судом судовий контроль не міг розглядатися як достатня процесуальна гарантія від свавілля. Це пояснюється тим, що він не включав будь-якої перевірки того, чи ґрунтувався перший Указ Президента України на достатньо значних фактологічних підставах, або чи були фактологічні твердження щодо підприємства-заявника обґрунтованими. Отже, Суд вважає, що підприємство-заявник було позбавлено розумної можливості ефективно оскаржити відповідні заходи (пункти 107-109 рішення ЄСПЛ).
23. Отже, як наголосив Суд, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. 
24. Також ЄСПЛ дійшов висновку, що за конкретних обставин цієї справи підприємство-заявник на практиці не мало можливості отримати ефективні засоби юридичного захисту у зв`язку з його скаргами. Отже, було порушено статтю 13 Конвенції. 
25. Щодо стверджуваного порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ, взявши  до уваги факти справи, доводи сторін та висновки, зроблені за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та статтею 13 Конвенції (див. пункт 120), вважав, що він розглянув основні юридичні питання, порушені в заяві. Тому дійшов висновку, що немає потреби ухвалювати окреме рішення щодо питання прийнятності та суті цієї скарги (див., зокрема, рішення у справі «Центр юридичних ресурсів в інтересах Валентина Кимпеану проти Румунії» [ВП] (Centre for Legal Resources on behalf of Valentin Campeanu v. Romania) [GC], заява № 47848/08, пункт 156, ЄСПЛ 2014) (пункт 123 рішення ЄСПЛ).
26. ЄСПЛ постановив, що встановлення порушень саме собою становить достатню справедливу сатисфакцію будь-якої моральної шкоди, завданої позивачу, та відхилив решту вимог позивача щодо справедливої сатисфакції.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у заяві вимог
27. 17 лютого 2026 року до Великої Палати надійшла заява ТОВ «М.С.Л.», в інтересах якого діє представниця - адвокатка Кучерук Н. С., про перегляд рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанови Великої Палати від 27 серпня 2024 року на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
28. Обґрунтовуючи підставу для перегляду судового рішення за виключними обставинами, заявник послався на рішення ЄСПЛ у справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України» (Case of M.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18) (далі - також і рішення ЄСПЛ).
29.  Заявник посилається на те, що, як видно з рішення ЄСПЛ, Україна порушила взяті на себе міжнародні зобов`язання за Конвенцією, оскільки: не виконала свого обов`язку за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (порушила вказану статтю), яка гарантує право мирно володіти своїм майном та захищає від незаконного втручання у таке право; не виконала своїх зобов`язань за статтею 13 Конвенції (порушила вказану статтю), не забезпечила позивачу можливості отримати ефективний засіб юридичного захисту своїх прав.
30. Зокрема, у заяві йдеться про те, що у пункті 111 рішення ЄСПЛ встановив, що було допущено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, при цьому Суд виходив із того, що не було проведено жодної змістовної судової оцінки рішень про накладення санкцій на заявника: 
- Верховний Суд в обох своїх складах (тобто Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду та Велика Палата) обмежив свій аналіз включно питанням відповідності рішення РНБО та першого президентського указу формальним вимогам Закону № 1644-VIІ та не розглядав суті звинувачень СБУ проти заявника; 
- зазначивши, що він може здійснювати лише обмежений судовий контроль у таких категоріях справ і що, зрештою, саме Президент несе відповідальність за оцінку підстав для накладення санкцій, Верховний Суд постановив, що він не уповноважений оцінювати фактичні висновки СБУ щодо Товариства, і відмовився розглядати, чи ці висновки надають справжні та достатні підстави для того, щоб його діяльність вважалася загрозою національній безпеці; 
- судовий перегляд, проведений Верховним Судом, не міг вважатися достатньою процесуальною гарантією від свавілля; 
- відповідно, Суд встановив, що ТОВ «М.С.Л.» було відмовлено в розумній можливості ефективно оскаржити відповідні заходи.
31. Також Суд у пункті 121 свого рішення дійшов висновку, що у цій справі мало місце порушення статті 13 Конвенції. При цьому Суд послався на свій попередній висновок, згідно з яким втручання у майнові права Товариства не супроводжувалося достатніми процесуальними гарантіями від свавілля і, отже, не було «законним» у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Хоча ТОВ «М.С.Л.» ініціювало перше адміністративне провадження у березні 2016 року, жодної судової оцінки щодо законності та пропорційності накладених на нього санкцій не було здійснено щонайменше до ухвалення рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у листопаді 2022 року, тобто більш ніж через шість років. Ці та інші викладені у рішенні ЄСПЛ міркування дали Суду підстави зробити висновок, що за конкретних обставин цієї справи Товариство фактично не мало можливості отримати ефективний засіб юридичного захисту своїх скарг.
32. Зазначені порушення допущені судом при вирішенні справи № 800/162/16.
33. Звертає заявник увагу на те, що визнання у рішенні ЄСПЛ порушень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції також є рекомендованою Комітетом міністрів Ради Європи підставою (випадком) для поновлення провадження у справі.
34. Мовить заявник про те, що попри наявність рішення ЄСПЛ про незаконність втручання Указом № 549/2015 у право власності позивача, такий Указ досі вважається законним згідно з постановою Великої Палати від 27 серпня 2024 року у справі № 800/162/16, а порушення прав, про які позивач зазначав у поданих до національних судів документах, продовжують тривати.
35. За таких обставин вважає, що спричинені оскаржуваною постановою Великої Палати від 27 серпня 2024 року у справі № 800/162/16 наслідки для позивача, її невідповідність Конвенції по суті, допущення Верховним Судом суттєвих помилок та недоліків, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження у справі № 800/162/16 на національному рівні, свідчать про те, що такі наслідки та недоліки можна виправити лише шляхом повторного перегляду вказаного рішення за виключними обставинами.
36. ТОВ «М.С.Л.» у заяві підтримує свої позовні вимоги та наводить обґрунтування, аналогічне викладеному у позовній заяві, із посиланням на висновки, викладені у рішенні ЄСПЛ.
37. Просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанову Великої Палати від 27 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення (постанову), яким позов ТОВ «М.С.Л.» задовольнити.
Позиція інших учасників справи
38. Заперечення від інших учасників справи на заяву ТОВ «М.С.Л.» про перегляд судового рішення за виключними обставинами не надходили. 
Рух заяви про перегляд судового рішення
39. Ухвалою судді Великої Палати від 09 березня 2026 року відкрито провадження про перегляд за виключними обставинами рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанови Великої Палати від 27 серпня 2024 року у справі № 800/162/16 за позовом ТОВ «М.С.Л.» до Президента України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 , на стороні відповідача: РНБО, КМУ, СБУ, про визнання протиправним з моменту прийняття та скасування указу в частині. Витребувано з Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2025 року у справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України» (Caseof M.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18) з його автентичним перекладом українською мовою.
40. 17 березня 2026 року до Великої Палати надійшли матеріали справи № 800/162/16 з Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
41. 24 березня 2026 року до Великої Палати з Міністерства юстиції України надійшла копія автентичного перекладу рішення ЄСПЛ у справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України» (Case of M.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18), ухваленого 16 жовтня 2025 року.
42. Суддя Великої Палати ухвалою від 30 квітня 2026 року призначив справу № 800/162/16 до розгляду в судовому засіданні на 23 червня 2026 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ 
43. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 розділу І Конвенції).
44. Відповідно до пункту 1 статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вона є стороною. 
45. Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
46. Згідно із частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
47. Частинами першою, другою статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) визначено, що остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. 
48. Порядок виконання рішення ЄСПЛ, яке набуло статусу остаточного, визначається, зокрема, Законом № 3477-IV.
49. Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 3477-IV виконанням рішення Суду є: а) виплата стягувачові відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
50. Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
51. Пунктом 6 частини першої статті 363 КАС України визначено, що заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною.
52. З огляду на наведені вище положення статті 46 Конвенції та статті 2 Закону № 3477-IV ЄСПЛ є належною міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною. Суд наділений повноваженнями встановлювати порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справ судом у розумінні пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України.
53. ЄСПЛ у рішенні у справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України»(Case ofM.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18) постановив, що було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції та статтю 13 Конвенції.
54. Про те, яких саме висновків дійшов ЄСПЛ, констатуючи порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом, зазначалося вище. 
55. Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні.
56. Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді. Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні системної проблеми та її першопричини.
57. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом (частина друга статті 10 Закону № 3477-IV).
58. Для цього слід враховувати Рекомендацію № R(2000)2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини», відповідно до якої повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, рекомендовано застосовувати, особливо тоді, коли:
- потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
- рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції, або б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
59. З огляду на згадані вище порушення прав заявника, установлені ЄСПЛу справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України» (Caseof M.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18), Велика Палата вважає, що належним заходом індивідуального характеру для відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції, буде повторний розгляд справи Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, якому відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України підсудні як суду першої інстанції справи щодо оскарження, зокрема, актів Президента України. 
Висновки за результатами розгляду заяви
60. На підставі частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
61. Відповідно до частини п`ятої статті 368 КАС України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
62. Отже, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанова Великої Палати від 27 серпня 2024 року в адміністративній справі № 800/162/16 підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який наділений відповідно до частини четвертої статті 22 та частини другої статті 266 КАС України повноваженнями розглядати як суд першої інстанції адміністративні справи щодо законності (крім конституційності) указів Президента України. 
63. Цей суд має розглянути справу з урахуванням завдань та основних засад адміністративного судочинства, закріплених у статті 2 КАС України, висновків, яких дійшов ЄСПЛ у справі «ТОВ «М.С.Л.» проти України»(Case ofM.S.L. TOV v. Ukraine, заява № 18049/18), та постановити законне і обґрунтоване судове рішення. 
Керуючись статтями 308, 310, 315, 322, 325, 361, 368, 369 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.»,в інтересах якого діє адвокатка Кучерук Ніна Станіславівна, про перегляд за виключними обставинами рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 серпня 2024 року в адміністративній справі № 800/162/16 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року та постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 800/162/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий  С. О. Погрібний 
Суддя-доповідач О. В. Кривенда 
Судді:  О. О. Банасько Н. М. Мартинюк
О. В. Білоконь К. М. Пільков
О. Л. Булейко Н. С. Стефанів
О. А. Губська Т. Г. Стрелець
А. А. Ємець О. В. Ступак 
В. В. Король І. В. Ткач
М. В. Мазур В. Ю. Уркевич