Справа № 133/4963/25
Провадження № 22-ц/801/1594/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	Справа № 133/4963/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Ковальчука О. В., Міхасішина І. В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Дем`янової Ж. М. у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Козятин Вінницької області
у цивільній справі № 133/4963/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
Короткий зміст вимог
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі – ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі – ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») 03.10.2023 укладено Договір № 4029378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Так, укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 2 500 грн. 
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 03.10.2023 по 27.09.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. 
Пунктом 1.2.1. Договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір. 
При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Враховуючи, зазначені вище умови Договору, 03.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4029378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.10.2023.
Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору).
Сума кредиту, яка було надана згідно з Додатковим договором складає: 7 000 грн. 
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» 24.05.2024 уклали договір факторингу №24/05/2024, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №4029378.
Таким чином, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4029378.
Відповідач порушив умови указаного договору позики, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість, через що позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права.
Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 24.05.2024 року №24/05/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4029378 від 03.10.2023, при цьому загальна сума заборгованості склала 77 520 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту – 9 500 грн, заборгованості за процентами – 44 080 грн та 23 940 грн.
За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість за кредитним договором №4029378 від 03.10.2023, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 43 510 (сорок три тисячі п`ятсот десять) грн, з яких: 9 500 грн — заборгованість за тілом кредиту, 31 510 грн — проценти за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрати на правову допомогу в розмірі 5 290 грн 60 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 281,24 грн. 
В решті позову відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту укладення між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 кредитного договору №4029378 від 03.10.2023 та надання кредитодавцем і отримання позичальником кредитних коштів. 
Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру заявлених до стягнення процентів, посилаючись на норми п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», місцевий суд дійшов висновку, що нарахована позивачем сума по відсотках за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в електронному договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цих сум заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача як споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача як боржника виконувати основне грошове зобов`язання.
З огляду на наведене, судом взято до уваги, що за умовами договору розмір процентної ставки становить 1,99 % на день, що у річному вимірі є надмірно високим, а нарахована позивачем сума процентів (68 020 грн) у кілька разів перевищує суму основного боргу (9 500 грн).
Таке співвідношення, на переконання суду, свідчить про явну неспівмірність розміру процентів наслідкам порушення зобов`язання та призводить до порушення принципу справедливості.
З урахуванням наведеного, керуючись засадами розумності, справедливості та добросовісності, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір заявлених до стягнення процентів до розумного рівня, визначивши їх розмір у сумі 31 510,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги в частині стягнення суми процентів за користування кредитом задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 18 000 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та витребувано матеріали судової справи з Чернівецького районного суду Вінницької області, які надійшли до суду апеляційної інстанції 08 червня 2026 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2026 року вказану справу призначено до розгляду, який постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2026 року повторно визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Ковальчук О. В., Міхасішин І. В.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд фактично встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте на інших умовах, а саме щодо нарахування відсотків.
Звертає увагу, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір нарахованих процентів, вийшов за межі наданих йому повноважень та фактично втрутився у договірні правовідносини сторін без належних правових підстав.
При цьому, відповідно до положень цивільного законодавства України, зокрема принципу свободи договору, сторони є вільними у визначенні умов договору, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитними коштами. Узгоджений сторонами розмір процентів є обов`язковим до виконання та не може бути змінений судом довільно, якщо інше прямо не передбачено законом.
Зазначає, що чинне законодавство не надає суду права зменшувати розмір процентів за користування кредитом лише з мотивів «справедливості» чи «розумності», якщо такі проценти прямо передбачені договором та не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Суд не встановив обставин, які б свідчили про нікчемність чи оспорюваність відповідних умов договору.
До того ж, правова позиція щодо можливості зменшення судом стосується виключно штрафних санкцій (неустойки), а не процентів за користування кредитом, які є платою за користування грошовими коштами, а не заходом відповідальності. Отже, ототожнення судом процентів із санкціями та їх зменшення є помилковим застосуванням норм матеріального права.
Крім того, суд безпідставно послався на необхідність дотримання «балансу інтересів сторін», фактично підмінивши собою волевиявлення сторін договору. Такий підхід суперечить усталеній судовій практиці та принципу правової визначеності.
Окремо зауважує, що фінансова компанія є суб`єктом господарювання, діяльність якого спрямована на отримання прибутку, а не благодійною організацією. Відтак, надання грошових коштів у позику здійснюється на платній основі, а проценти є істотною умовою такого договору та економічною складовою господарської діяльності позивача. Тому безпідставне зменшення розміру процентів фактично позбавляє кредитора очікуваного доходу та порушує баланс договірних прав і обов`язків сторін.
З огляду на викладене, висновок суду про необхідність зменшення суми процентів, на переконання апелянта, є необґрунтованим, таким, що зроблений із неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню.
Також звертає увагу, що в цій справі окремої уваги потребує пункт 1.1. Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, а саме: за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до п. 1.3 Договору № 4029378 строк кредиту 360 днів: з 03.10.2023 по 27.09.2024.
Отже станом на дату укладання Договору факторингу від 24.05.2024 №24/05/2024, строк дії Договору № 4029378 від 03.10.2023 року не закінчився.
А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.05.2024 по 27.09.2024 (126 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23 940 грн. Відповідно розрахунок заборгованості апелянт наводить наступний: 9 500 грн * 2% = 190 грн * 126 календарних дні = 23 940 грн.
Вказує, що у даному випадку проценти нараховані у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4029378 від 03.10.2023, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 68 020 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 44 080 грн, проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у сумі 23 940 грн).
Зазначає, що підписуючи договір, позичальник погодився на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
Отже апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо стягнення відсотків. В даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
У справі встановлено, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 03.10.2023 укладено Договір № 4029378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Так, укладаючи Кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах.
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 2 500 грн. 
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 03.10.2023 по 27.09.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. 
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 2 500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК».
Пунктом 1.2.1. Договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір. 
При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Враховуючи, зазначені вище умови Договору, 03.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4029378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.10.2023.
Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору).
Сума кредиту, яка було надана згідно з Додатковим договором складає: 7 000 грн. 
Відповідно до зазначених вище умов Додаткового договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення».
Враховуючи внесені зміни до Договору, які оформлені Додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 9 500 грн.
За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до зазначеного договору № 4029378 від 03.10.2023 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 2 500 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
Також, відповідно до інформації, зазначеної в листі ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», 03.10.2023 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 7 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 , яку під час укладання Додаткового договору було особисто зазначено відповідачем.
Між Первісним кредитором, 24.05.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Станом на дату укладення Договору факторингу від 24.05.2021 №24/05/2024, строк дії Договору № 4029378 від 03.10.2023 не закінчився.
А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.05.2024 по 27.09.2024 року (126 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23 940 грн (Розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» додається): 9 500 грн * 2% = 190 грн * 126 календарних дні = 23 940 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 77 520 грн, з яких сума кредиту 9 500 грн, сума процентів за користування кредитом 44 080 грн, та нараховані позивачем проценти за 126 календарних днів 23 940 грн.
Фінансова установа виконала свої зобов`язання за договорами кредиту та надала відповідачу кредитні кошті згідно умов договору, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед позивачем, відповідно до умов договору факторингу, виникла заборгованість, що підтверджується розрахунками заборгованості. Вказані розрахунки судом перевірені, відповідачем не спростовані, суд з ними погоджується.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визначеного до стягнення розміру процентів за користування кредитом, тому в іншій частині рішення суду, в силу статті 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір №4029378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.87-95).
Укладаючи Кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах.
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 2 500 грн. 
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 03.10.2023 по 27.09.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. 
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 2 500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК».
Пунктом 1.2.1. Договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір. 
При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Враховуючи, зазначені вище умови Договору, 03.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4029378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.10.2023 (а.с.105-106).
Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору).
Сума кредиту, яка було надана згідно з Додатковим договором складає: 7 000 грн. 
Відповідно до зазначених вище умов Додаткового договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення».
Враховуючи внесені зміни до Договору, які оформлені Додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 9 500 грн.
За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до зазначеного договору № 4029378 від 03.10.2023 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 2 500 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
Також, відповідно до інформації, зазначеної в листі ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», 03.10.2023 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 7 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 , яку під час укладання Додаткового договору було особисто зазначено відповідачем.
24.05.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача (а.с.51-55).
Так, відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер.
Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.
Згідно з п.3.1. Договору, Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого Первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання Договору, а саме: з 03.10.2023 по 24.05.2024 (дата укладання Договору факторингу), у відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 44 080 грн (а.с.74-78).
Згідно з пунктом 1.1. Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до п. 1.3 Договору № 4029378 строк кредиту 360 днів: з 03.10.2023 по 27.09.2024.
Отже станом на дату укладання Договору факторингу від 24.05.2024 №24/05/2024, строк дії Договору № 4029378 від 03.10.2023 року не закінчився.
А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.05.2024 по 27.09.2024 (126 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23 940 грн. Відповідно розрахунок заборгованості позивач наводить наступний: 9 500 грн * 2% = 190 грн * 126 календарних дні = 23 940 грн (а.с.72-73).
Позивач вказує, що у даному випадку проценти нараховані у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4029378 від 03.10.2023, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 68 020 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 44 080 грн, проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у сумі 23 940 грн).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не погодився з нарахованою позивачем сумою заборгованості за процентами у розмірі 68 020 грн, оскільки за умовами договору розмір процентної ставки становить 1,99 % на день, що у річному вимірі є надмірно високим, а нарахована позивачем сума процентів (68 020 грн) у кілька разів перевищує суму основного боргу (9 500 грн).
Таке співвідношення, на переконання суду, свідчить про явну неспівмірність розміру процентів наслідкам порушення зобов`язання та призводить до порушення принципу справедливості.
З урахуванням наведеного, місцевий суд вважав справедливим стягнути з відповідача відсотки в розмірі 31 510 грн.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Так, відповідно до п. 1.4.1. Договору №4029378 від 03.10.2023 стандартна процентна ставка за кредитом: 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Первісний кредитор зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначені тип та розмір процентної ставки плати за користування кредитом: 2,00% в день.
Колегія суддів, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем при пред`явленні позову за кредитним договором не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування» внесено зміни, відповідно до яких на підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1% (зміни, внесені п. 5 розділу І Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, набрали чинності 24.12.2023, тобто, з дня, наступного за днем його опублікування (23.12.2023).
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, дія Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 про обмеження максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1%, поширюється на кредитні правовідносини, що виникли до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відтак, застосовними у вказаному часовому періоді з 24.12.2023 по 21.08.2024 можуть бути такі максимальні розміри денної процентної ставки: 1) 1 % - при укладенні кредитних договорів у правовідносинах, що виникають після 24.12.2023 (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, яким ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5); 2) 1% - при пролонгації після 24.12.2023 договорів, укладених до набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування»; 3) 2,5 % (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно) та 1,5% (з 23.04.2024 по 21.08.2024 включно), передбачені п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, законом не встановлено обмежень дії ч. 5 ст. ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, максимальний розмір денної процентної ставки для договорів, укладених або пролонгованих після 24.12.2023, не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладено до набрання чинності Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%; та 1 % - починаючи з 241 дня після набрання чинності зазначеним Законом.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Керуючись вимогами Закону та з урахуванням того факту, що позивачем надано розрахунок заборгованості, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти 03.10.2023 року у розмірі 9 500 грн.
Кредитний договір укладено з 03.10.2023 по 27.09.2024.
Відповідно до вимог кредитного договору відсоткова ставка складає 2,00% на день.
З матеріалів справи вбачається, та не заперечується позивачем, що відсотки нараховувались відповідно до умов кредитного договору у розмірі 2,00%.
Виходячи з вимог Закону, за період з 04.10.2023 по 22.04.2024 розмір процентів становить 38 380 грн (202 дні х 2,00% х 9 500 грн).
За період з 23.04.2024 по 24.05.2024 розмір процентів становить 4 560 грн (32 дні х 1,5% х 9 500 грн).
Щодо нарахування позивачем процентів за 126 днів:
За період з 25.05.2024 по 27.09.2024 розмір процентів становить 11 970 грн (126 днів х 1,0% х 9 500 грн).
Виходячи з вищевикладеного, заборгованість по відсоткам становить 54 910 грн (38 380 + 4 560 + 11 970).
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 54 910 грн. Тому рішення суду підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.
Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо того, що розмір заборгованості по щомісячним процентам є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умов кредитного договору, Закону України «Про споживче кредитування, що не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні пункту 5 частити третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до пункту 5 частити третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу), яку позивач до стягнення з відповідача не заявляв.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом не врахував зазначених вимог Закону та припустився помилки у розрахунку процентів.
Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі 64 410 грн (9 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 54 910 грн заборгованість за процентами).
В іншій частині рішення апеляційна скарга позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» доводів не містить, учасниками справи не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду, на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, скасуванню в частині визначеного судом першої інстанції розміру процентів, стягнутих з відповідача на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом.

Щодо судових витрат 
Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються з: 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви, 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 6 056 грн. Крім цього, апелянт вважає, що стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн понесені ним під час розгляду справи судом першої інстанції, а також витрати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції – 8 000 грн.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції частково задоволені позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», то стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,09%), тобто, в розмірі 2 012,77 грн за подання позовної заяви та 3 019,16 грн за подання апеляційної скарги, а всього 5 031,93 грн відповідно.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Судом встановлено, що 10.12.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклало з адвокатом Столітнім М. М. Договір про надання правової допомоги № 10/12-2024.
В матеріалах справи міститься ордер № 2077111 від 29.12.2025 на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» адвокатом Столітнім М. М. в суді першої інстанції
Відповідно до акту № 14543 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 вартість послуг адвоката складає 10 000 грн 00 коп.
В суді апеляційної інстанції ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» правова допомога надавалась адвокатом Крюковою М. В. згідно з ордером № 1982484 від 18.05.2026.
Відповідно до Звіту про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 18.05.2026 вартість послуг адвоката Крюкової М. В. за подання апеляційної скарги у цій справі складає 8 000 грн 00 коп.
Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи, значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 309 грн в суді першої інстанції та 6 647 грн в суді апеляційної інстанції, а всього 14 956 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 4029378 від 03.10.2023 у розмірі 64 410 (шістдесят чотири тисячі чотириста десять) грн 00 коп., з яких: 9 500 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 54 910 грн 00 коп. проценти за користування кредитом.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати у справі, що складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви і апеляційної скарги в розмірі 5 031 грн 93 коп., та витрат на правову допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 14 956 грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         О. В. Ковальчук

І. В. Міхасішин