ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 м.Дніпро Справа № 904/4812/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів:  Кучеренко О.І., Стефанів Т.В., 
з участю секретаря судового засідання: Кишканя М.А.,
представника відповідача: Вершиніна Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «СХІДТЕПЛОЕНЕРГО» Комунального підприємства «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпропетровської обласної ради» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 (головуючий в першій інстанції Рудь І.А.)
у справі за позовом Дочірнього підприємства «СХІДТЕПЛОЕНЕРГО» Комунального підприємства «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпропетровської обласної ради» 
до відповідача: Комунального підприємства «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» Дніпропетровської обласної ради» 
про стягнення коштів, 
в с т а н о в и в:
1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У серпні 2025 року Дочірнє підприємство «СХІДТЕПЛОЕНЕРГО» Комунального підприємства «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпропетровської обласної ради» (надалі – ДП «Східтеплоенерго») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» Дніпропетровської обласної ради» (надалі – КП «Агропроекттехбуд») про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії № 301 від 15.11.2024 у розмірі 1165680,00 грн, з яких: 265816,94 грн основного боргу, 822310,35 грн пені, 17961,24 грн 3% річних та 59592,09 грн інфляційних витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору № 301 від 15.11.2024 виробив, транспортував та поставив відповідачу теплову енергію за листопад-грудень 2024 року, однак відповідач, порушуючи умови договору, не здійснив своєчасну оплату, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за транспортування та постачання теплової енергії, розмір якої станом на 13.08.2025 складає 265816,94 грн; у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідачу додатково нараховано пеню згідно з п.8.3.7 договору у розмірі 822310,35 грн, а на підставі ч.2 ст.625 ЦК України - 3% річних у сумі 17961,24 грн та інфляційні втрати у розмірі 59592,09 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у справі № 904/4812/25 позов задоволено частково; стягнуто з КП «Агропроекттехбуд» на користь ДП «Східтеплоенерго» основний борг у розмірі у розмірі 265816,94 грн, пеню у розмірі 265816,94 грн, 3% річних у розмірі 4812,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 14446,06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6610,71 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна вартість спожитої відповідачем теплової енергії за листопад-грудень 2024 року склала 1110087,39 грн, з яких за судовим рішенням у справі № 904/746/25 вже стягнуто 844270,45 грн вартості виробництва теплової енергії, а нестягнутою залишилась 265816,94 грн вартість її транспортування та постачання, які і є предметом даного позову, тому основний борг у цій сумі підлягає стягненню. Суд визнав правильним розрахунок пені у розмірі 265816,94 грн, нарахованої на залишок боргу, однак відмовив у стягненні пені на суму 556493,41 грн, нарахованої на борг за виробництво теплової енергії, виснувавши, що цей борг вже був предметом розгляду справи № 904/746/25. З тих самих підстав суд, задовольнивши вимогу про стягнення 3% річних на суму 4812,77 грн, нарахованих на залишок боргу, відмовив у стягненні 13148,47 грн, нарахованих на раніше стягнутий борг. Суд також самостійно провів перерахунок інфляційних втрат, нарахувавши їх лише на суму залишку боргу у розмірі 265816,94 грн, у зв`язку з чим задовольнив 14446,06 грн замість заявлених позивачем 59592,09 грн, що за висновками суду були помилково нараховані на всю суму заборгованості, без урахування часткового стягнення за попереднім рішенням.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач у справі – ДП «Східтеплоенерго» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій, з урахуванням уточнень, заявлено вимоги скасувати частково рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у справі № 904/4812/25 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП «Східтеплоенерго» до КП «Агропроекттехбуд» в частині стягнення пені у розмірі 822310,35 грн, 3% річних в розмірі 17961,24 грн та інфляційних втрат в розмірі 59592,09 грн. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні пені у розмірі 556493,41 грн та 3% річних у розмірі 13148,47 грн, нарахованих на суму боргу 844270,45 грн за період з 05.02.2025 по 13.08.2025, оскільки судовим рішенням у справі № 904/746/25 було стягнуто пеню та 3% річних на вказану заборгованість лише за попередній період: з 01.12.2024 по 04.02.2025, у той час як фактичне виконання цього рішення відбулось лише 13.08.2025 в примусовому порядку, тому за період після 04.02.2025 до моменту фактичного погашення боргу позивач має право на донарахування пені та 3% річних згідно з умовами договору та на підставі ст.625 ЦК України. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про нарахування інфляційних втрат лише на залишок боргу в сумі 265816,94 грн, оскільки у справі № 904/746/25 інфляційні втрати взагалі не заявлялись через їх відсутність на той час, а на момент подання нового позову позивач правомірно нарахував інфляційні втрати за період з січня по червень 2025 року на всю суму заборгованості 1083087,39 грн, яка включає як раніше стягнутий борг за виробництво, так і борг за транспортування та постачання.
В судовому засіданні, яке відбулось 19.05.2026, представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, наполягала на тому, що у даній справі нарахування пені та відсотків річних здійснено за наступний період до фактичного погашення боргу, а тому наданий до позовної заяви розрахунок позивача є арифметично та логічно правильним і відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вимогам законодавства. В судове засідання 09.06.2026 представник апелянта не з`явився. Від ДП «Східтеплоенего» надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника прави. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Агропроекттехбуд» вважає, що позивач штучно розділив єдине грошове зобов`язання за спожиту теплову енергію за листопад-грудень 2024 року на окремі вимоги про стягнення вартості з виробництва, що було предметом розгляду у справі № 904/746/25, та вартості транспортування і постачання, є предметом розгляду у даній справі, а тому нарахування пені та 3% річних на суму боргу 844270,45 грн, яка вже була предметом розгляду у першій справі, є безпідставним, оскільки ці вимоги стосуються періоду, за який вже ухвалене судове рішення, що набрало законної сили. Крім того, відповідач зазначає, що він не є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», оскільки майно, яке опалювалось, перебуває у нього на праві господарського відання та належить до спільної власності територіальних громад, а фактичними споживачами є орендарі цього майна, тому нарахування пені у розмірі 1 % вважає безпідставним, таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості та має каральний характер, що призводить до недобросовісного збагачення позивача, до того ж, основну заборгованість відповідач повністю сплатив і на даний час вона відсутня.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня її вручення для усунення допущених при поданні апеляційної скарги недоліків.
ДП «Східтеплоенерго» 19.02.2026 подано до суду апеляційної інстанції уточнену апеляційну скаргу, якою, з урахуванням доданих до неї документів, усунуті в повному обсязі недоліки, зазначені в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Східтеплоенерго» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у справі № 904/4812/25 за позовом ДП «Східтеплоенерго» до КП «Агропроекттехбуд» про стягнення коштів; призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали вказаної справи.
09.03.2026 матеріали справи № 904/4812/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
11.03.2026 від КП «Агропроекттехбуд» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2026 призначено дану скаргу до розгляду в судовому засіданні на 14.04.2026 о 15:30 год. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у зв`язку з відрядженням судді – члена колегії розгляд справи відкладено на 19.05.2026 о 16:30 год. 
В судовому засіданні 19.05.2026 оголошено перерву до 09.06.2026 о 17:00 год. 
09.06.2026 від ДП «Східтеплоенерго» КП «Дніпротеплоенерго» надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи. 
В судовому засіданні 09.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
15.11.2024 між КП «Агропроекттехбуд» (споживач) та ДП «Східтеплоенерго» (постачальник) укладено договір про постачання теплової енергії № 301, відповідно до п.1.1 якого постачальник постачає споживачу теплову енергію згідно коду ДК021:2015: 09320000-8 «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплова енергія)» по об`єктах споживача у опалювальному сезоні 2024/2025 років, а споживач приймає та зобов`язується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.
Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору, теплова енергія постачається споживач 735,816 Гкал на такі потреби: опалення та гаряче водопостачання в період опалювального сезону. Пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна цього договору становить 5898727,83 грн, у тому числі ПДВ – 983121,31 грн. 
У відповідності до п.п.4.1, 4.2 договору, розрахунки за теплову енергію проводяться виключно у грошовій формі. Нарахування оплати за теплову енергію здійснює постачальник по тарифам, встановленим відповідно до чинного законодавства України. На дату укладення договору діють тарифи на теплову енергію, затверджені рішенням Дніпропетровської обласної ради від 08.12.2023 № 333-18/VII («Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області»).
Загальна вартість 1 Гкал теплової енергії (без урахування ПДВ) становить 6680,48 грн, у тому числі: вартість 1 Гкал на виробництво теплової енергії (без врахування ПДВ) 5080,80 грн; вартість 1 Гкал на транспортування теплової енергії (без врахування ПДВ) 1398,28 грн; вартість 1 Гкал постачання теплової енергії (без врахування ПДВ) 201,40 грн.
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.4.5 договору).
Пунктом 4.6 договору сторони визначили, що постачальник на протязі п`яти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених п.п.5.3, 5.5 цього договору, виставляє споживачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.
Постачальник передає/направляє споживачу два примірники акту приймання - передачі
товарів. Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим, підписати вказаний акт приймання-передачі та передати/направити один примірник підписаною акту приймання-передачі постачальнику. У випадку, якщо до 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим, постачальник не отримає підписаний споживачем примірник акту приймання-передачі, такий акт вважається підписаним, а зобов`язання постачальника за договором - такими, що надані в повному обсязі та належним чином (п.4.6 договору).
Згідно з п.4.8 договору, обов`язок по отриманню рахунків покладається на споживача.
Відповідно до п.4.9 договору, сторони домовились, що при зарахуванні на рахунок постачальника кошів споживача, в першу чергу вони спрямовуються на погашення плати за постачання теплової енергії, в другу чергу – за її транспортування, у третю чергу – за виробництво теплової енергії.
Розрахунок за теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання проводиться за фактично поставлену теплову енергію (п.4.10 договору).
Відповідно до п.5.1 договору, строк поставки теплової енергії: з 01.11.2024 до 30.04.2025.
Згідно з п.5.2 договору, місце поставки теплової енергії: вул.Філософська, буд.39а, м.Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, 49000, та вул.Щепкіна, буд.35, м.Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, 49000.
Облік спожитої теплової енергії, проводиться за комерційними приладами обліку або розрахунковим способом (п.5.3 договору).
Відповідно до п.6.1 договору, споживач зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість теплової енергії (пп.6.1.1); приймати поставлену теплову енергію відповідно супроводжувальної документації, яка вимагається чинним законодавством України та цим Договором (пп.6.1.2); встановити прилади обліку теплової енергії при наявності технічних умов (пп.6.1.3); дотримуватися вимог «Правил охорони праці під час експлуатації обладнання, що працює під тиском», «Правил технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», «Правил користування тепловою енергією» та цього Договору (пп.6.1.4); забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання і тепловикористовуючих установок відповідно до проєкту (пп.6.1.5); повідомити терміново письмово постачальника про недоліки у роботі комерційних приладів обліку (пп.6.1.6); додержуватися затверджених договірних значень споживання теплової енергії за кожним параметром, в обсягах, які визначені в п.1.2 договору, не допускаючи їх перевищення (пп.6.1.7); виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором та Додатком 3 (пп.6.1.8); своєчасно отримувати рахунки, акти приймання-передачі товарів, передбачені п.4.6 договору (пп.6.1.9 договору).
Пунктом 8.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 8.3.7 договору, за несвоєчасну сплату за спожиту теплову енергію, споживачеві нараховується пеня у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу на підставі Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».
Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками. Сторони відповідно до ст.180 ГКУ та ст.631 ЦК України встановлюють, що умови договору застосовуються до відносин між ними з 01.11.2024 та діють до 30.04.2025, а в частині виконання своїх зобов`язань - до повного їх виконання сторонами (п.11.1 договору).
За період з листопада 2024 року по грудень 2024 року (включно) позивачем було поставлено, а відповідачем отримано теплову енергію в кількості 138,47 Гкал, а саме: у листопаді 2024 року - 48,635 Гкал, на загальну суму 389886,21 грн, що підтверджується рахунками та актами виконаних робіт № 301/11/В на суму 296525,66 грн, № 301/11/Т на суму 81606,43 грн, № 301/11/П на суму 11754,12 грн; у грудні 2024 року - 89,839 Гкал, на загальну суму 720201,18 грн, що підтверджується рахунками та актами виконаних робіт № 301/12/В на суму 547744,79 грн, № 301/12/Т на суму 150744,09 грн, № 301/12/П на суму 21712,30 грн.
Всього за період з листопада 2024 року по грудень 2024 року (включно) відповідачем було спожито теплову енергію в кількості 138,47 Гкал на загальну суму 1110087,39 грн.
У зв`язку з наявною заборгованістю, ДП «Східтеплоенерго» зверталось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з КП «Агропроекттехбуд» заборгованості за договором № 301 від 15.11.2024, у якому позивачем заявлялись вимоги: стягнути заборгованість у загальному розмірі 1107185,01 грн, що складається з основного боргу у розмірі 844270,45 грн, пені у розмірі 260777,04 грн та 3% річних у розмірі 2137,52 грн, нарахованих за загальний період з за період з 16.12.2024 по 04.02.2025.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/746/25 від 29.04.2025, яке набрало законної сили 21.05.2025, позовні вимоги задоволено; стягнуто з КП «Агропроекттехбуд» на користь ДП «Східтеплоенерго» основний борг у розмірі у розмірі 844270,45 грн, пеню у розмірі 260777,04 грн, 3 % річних у розмірі 2137,52 грн. Пеня та відсотки річних на основний борг у розмірі 844270,45 грн стягнуті за період з 16.12.2024 по 04.02.2025.
Згідно з розрахунком позивача, нестягнута за вищезазначеним судовим рішенням заборгованість відповідача за спірним договором станом на 27.08.2025 становить: 265816,94 грн – основний борг за транспортування та постачання теплової енергії; 822310,35 грн - пеня, з якої 265816,94 грн нараховані за прострочення сплати основного боргу за транспортування та постачання теплової енергії в розмірі 265816,94 грн за період з 16.12.2024 по 16.07.2025, а 556493,41 грн - за прострочення сплати боргу в розмірі 844270,45 грн за виробництво теплової енергії за період з 05.02.2025 по 16.07.2025; 3% річних у розмірі 17961,24 грн, з яких 4812,77 грн - за порушення строку сплати основного боргу у розмірі 265816,94 грн за період з 16.12.2024 по 13.08.2026, а 13148,47 грн - за порушення строку сплати боргу в розмірі 844270,45 грн за період з 05.02.2025 по 13.08.2026; інфляційні втрати у розмірі 59592,09 грн, нараховані січень-червень 2025 року на суму боргу в розмірі 1110087,39 грн (844270,45 грн + 265816,94 грн).
За змістом ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України).
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Частиною 6 ст.25 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ст.550 ЦК України).
Згідно із ст.1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.
Частиною 6 ст.232 ГК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу 844270,45 грн, який було стягнуто у справі № 904/746/25.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні пені у розмірі 556493,41 грн та 3% річних у розмірі 13148,47 грн, нарахованих на суму боргу 844270,45 грн за період з 05.02.2025 по 13.08.2025, оскільки рішенням у справі № 904/746/25 було стягнуто пеню та 3% річних на вказану суму боргу лише за попередній період: з 01.12.2024 по 04.02.2025, а фактичне виконання цього рішення відбулось лише 13.08.2025 в примусовому порядку, тому за період після 04.02.2025 до моменту фактичного погашення боргу позивач має право на донарахування пені та 3% річних згідно з договором та ст.625 ЦК України. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про нарахування інфляційних втрат лише на частину боргу у розмірі 265816,94 грн, заявленому до стягнення у цій справі, оскільки у справі № 904/746/25 інфляційні втрати взагалі не заявлялись через їх відсутність на той час, а на момент подання нового позову позивач правомірно нарахував інфляційні втрати за період з січня по червень 2025 року на всю суму заборгованості, яка включає як раніше стягнутий борг за виробництво, так і борг за транспортування та постачання теплової енергії.
Відповідач вважає, що позивач штучно розділив єдине грошове зобов`язання за спожиту теплову енергію за листопад-грудень 2024 року на окремі вимоги про стягнення вартості виробництва, що було предметом розгляду у справі № 904/746/25, та вартості транспортування і постачання теплової енергії, що є предметом розгляду у даній справі, а тому нарахування пені та 3% річних на суму боргу 844270,45 грн, яка вже була предметом розгляду у першій справі, є безпідставним, оскільки ці вимоги стосуються періоду, за який вже прийнято судове рішення, що набрало законної сили. Крім того, відповідач зазначає, що він не є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», оскільки майно, яке опалювалось, перебуває у нього на праві господарського відання та належить до спільної власності територіальних громад, а фактичними споживачами є орендарі цього майна, тому нарахування пені у розмірі 1% вважає безпідставним і таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, зазначає, що така пеня має каральний характер, її стягнення призводить до недобросовісного збагачення позивача, до того ж, основну заборгованість відповідач повністю сплатив і на даний час вона відсутня.
Колегія суддів зазначає, що ключовим питанням, яке підлягає вирішенню у даній справі, є те, чи має позивач право на нарахування пені та 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 844270,45 грн, стягнутого за судовим рішенням від 29.04.2025 у справі № 904/746/25, за період після його ухвалення і до погашення основного боргу, тобто з 05.02.2025 (початок нового періоду розрахунку) до дати фактичного виконання цього рішення – 13.08.2025.
Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Вирішуючи вказане питання, колегія суддів виходить з того, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.
Отже, ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості не зупиняє нарахування відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання, штрафних санкцій та інших передбачених законом або договором платежів за весь час прострочення до моменту фактичного виконання зобов`язання. Грошове зобов`язання вважається виконаним лише з моменту фактичного надходження коштів на рахунок кредитора.
У даній справі судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішення у справі № 904/746/25 фактично виконано відповідачем лише 13.08.2025 шляхом примусового списання коштів під час примусового виконання судового рішення. Доказів припинення виконанням грошового зобов`язання зі сплати боргу у розмірі 844270,45 грн чи його частини раніше, матеріали справи не містять. Таким чином, за період з 05.02.2025 (наступний день після закінчення періоду, за який пеня та 3 % річних вже були стягнуті рішенням суду у справі № 904/746/25) по 13.08.2025 (дата фактичного виконання) прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості виробленої теплової енергії тривало.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні цих вимог, помилково виходив з того, що заборгованість у розмірі 844270,45 грн не є предметом розгляду даної справи, та не врахував, що позивач заявив вимоги про стягнення пені та 3 % річних за інший період, який є наступним за періодом, за який стягнуто пеню та 3 % річних у справі № 904/746/25, і цей наступний період не входив до предмету позову у зазначеній справі. Колегія суддів зауважує, що вказані вимоги не є тотожними, оскільки стосуються різних періодів прострочення, яке не припинилось з ухваленням судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, що має юридичне значення. Оскільки період нарахування пені та 3 % річних у справі № 904/746/25 було визначено судом до 04.02.2025 включно, нарахування цих платежів за період з 05.02.2025 не було предметом розгляду у вказаній справі та підлягає окремому судовому захисту.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на донарахування пені та 3 % річних на суму боргу у розмірі 844270,45 грн за період з 05.02.2025 по 13.08.2025, є обґрунтованими. 
Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів доходить висновку про їх правильність та вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 556493,41 грн та 3 % річних у розмірі 13148,47 грн слід задовольнити. 
Перевіряючи в межах вимог апеляційної скарги висновки суду першої інстанції у частині зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат, колегія суддів враховує наступне. 
Правова природа інфляційних втрат полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат, пов`язаних із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. На відміну від пені, яка є штрафною санкцією, інфляційні нарахування мають компенсаційний характер та підлягають стягненню незалежно від вини боржника. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 підтвердила, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка виникає з об`єктивного факту прострочення, без необхідності доказування вини.
У даній справі позивач заявив до стягнення інфляційні втрати на загальну суму заборгованості у розмірі 1083087,39 грн. як вартості спожитої відповідачем теплової енергії за листопад-грудень 2024 року (виробництво, транспортування, постачання), за період з січня 2025 року по червень 2025 року. За розрахунком позивача, інфляційні втрати, виходячи з вищезазначених вихідних даних для розрахунку, склали 59592,09 грн. Однак, суд першої інстанції, перерахувавши інфляційні втрати, дійшов висновку, що вони мають нараховуватися лише на суму залишку боргу - 265816,94 грн, оскільки саме ця сума є предметом розгляду даної справи. При цьому суд першої інстанції не врахував, що інфляційні втрати за своєю правовою природою є компенсаційним платежем, який нараховується на всю суму простроченого грошового зобов`язання незалежно від того, чи була ця сума предметом окремого судового розгляду.
Колегія суддів, звертає увагу на те, що у справі № 904/746/25 позивач не заявляв вимогу про стягнення інфляційних втрат, оскільки на момент подання позову у цій справі індекс інфляції за відповідні періоди ще не був визначений. Питання про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості виробництва теплової енергії (у розмірі 844270,45 грн) не було предметом судового розгляду та вирішення.
Оскільки базою для нарахування інфляційних втрат є прострочене грошове зобов`язання, а прострочення виконання грошового зобов`язання, як встановив суд першої інстанції, мало місце з оплати як вартості виробництва (у розмірі 844270,45 грн), так і вартості транспортування та постачання теплової енергії (у розмірі 265816,94 грн), позивач має право на нарахування інфляційних втрат на всю суму утвореної заборгованості.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність нарахування інфляційних втрат виключно на суму залишку боргу у розмірі 265816,94 грн, на переконання колегії суддів, є помилковим, оскільки інфляційні втрати мають обчислюватися на всю суму простроченого грошового зобов`язання, включаючи вартість виробництва теплової енергії, за відповідний період, у якому існувала заборгованість.
За розрахунком колегії суддів, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з січня 2025 року по червень 2025 року, виходячи з простроченого грошового зобов`язання як вартості виробництва, так і вартості транспортування та постачання теплової енергії, становить 59592,09 грн, саме така сума і була заявлена позивачем до стягнення. 
Враховуючи, що інфляційні втрати у розмірі 14446,06 грн стягнуті судом першої інстанції, існують правові підстави для стягнення різниці у розмірі 45146,03 грн (59592,09 грн - 14446,06 грн). 
Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що він не є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», є необґрунтованими.
Дія Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» поширюється на суб`єктів підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності. 
Відповідно до ч.1 ст.136 ГК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (ч.2 ст.136 ГК України).
Зі змісту вказаних положень ГК України слідує, що на особу, у господарському віданні якої перебуває майно, покладені права та обов`язки власника такого майна, але обмежена можливість розпоряджатися ним.
Відповідач у даній справі є юридичною особою, суб`єктом господарювання, який використовує нежилі приміщення на праві господарського відання. Статус балансоутримувача майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради не звільняє його від обов`язку сплачувати комунальні послуги та нести відповідальність за їх несвоєчасну оплату, оскільки саме відповідач є стороною договору про постачання теплової енергії.
Пунктом 8.3.7 договору сторони погодили застосування пені саме у розмірі, встановленому ст.1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» – 1 % за кожний день прострочення платежу. 
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, підписуючи договір, погодився з його умовами, включаючи розмір пені, і не може в односторонньому порядку заперечувати застосування таких умов.
Доводи відповідача в частині того, що заявлена позивачем до стягнення пеня розрахована виходячи з передбаченої у договорі ставки, яка не відповідає вимогам ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», принципам розумності та справедливості, має каральний характер і призводить до недобросовісного збагачення позивача колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач під час розгляду справи не заявляв клопотання про зменшення її розміру, не подавав докази в обґрунтування неспівмірності її розміру з наслідками порушення зобов`язання, скрутного матеріального становища, тощо, а також не є апелянтом. Вирішення цього питання перебуває за межами доводів та вимог апеляційної скарги. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у даній справі у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 556493,41 грн, 3 % річних у розмірі 13148,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 45146,03 грн ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.277 ГПК України, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта у частині помилковості висновків місцевого господарського суду про відмову в стягненні пені у розмірі 556493,41 грн та 3% річних у розмірі 13148,47 грн, інфляційних втрат на суму боргу 844270,45 грн за період з січня по червень 2025 року, та вважає доводи апелянта у цій частині є обґрунтованими. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення у цій частині скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення зазначених сум.
8. Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.129 ГПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим скасуванням рішення суду першої інстанції, підлягають перерозподілу судові витрати, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7377,45 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, а також судовий збір у розмірі 11066,18 грн за подання апеляційної скарги. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «СХІДТЕПЛОЕНЕРГО» Комунального підприємства «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпропетровської обласної ради» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у справі № 904/4812/25 задовольнити. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 у справі №904/4812/25 – скасувати, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 556493,41 грн, 3% річних в розмірі 13148,47 грн та інфляційних втрат в розмірі 45146,03 грн. 
Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити та стягнути з Комунального підприємства «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» Дніпропетровської обласної ради» (код ЄДРПОУ 05455707; місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул.Старокозацька, буд.52) на користь Дочірнього підприємства «СХІДТЕПЛОЕНЕРГО» Комунального підприємства «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 38835139; місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул.Феодосіївська, буд.7) пеню у розмірі 556493 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто три) грн 41к., 3% річних у розмірі 13148 (тринадцять тисяч сто сорок вісім) грн 47 к., інфляційні втрати у розмірі 45146 (сорок п`ять тисяч сто сорок шість) грн 03 к., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7377 (сім тисяч триста сімдесят сім) грн 45 к.
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області – залишити без змін. 
Стягнути з Комунального підприємства «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» Дніпропетровської обласної ради» (код ЄДРПОУ 05455707; місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул.Старокозацька, буд.52) на користь Дочірнього підприємства «СХІДТЕПЛОЕНЕРГО» Комунального підприємства «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 38835139; місцезнаходження: 49005, м.Дніпро, вул.Феодосіївська, буд.7) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 11066 (одинадцять тисяч шістдесят шість) грн 18 к. 
Доручити видачу наказів Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 10.07.2026 

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді О.І.Кучеренко 

Т.В.Стефанів