Справа № 183/3580/25
№ 2/183/1909/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року місто Самар Дніпропетровської області
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Чабаненка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд –

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 у якому просить стягнути з відповідача на її користь 218276,99 грн – матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 ; 7535,36 грн – витрати на лікування; 5000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що 12 жовтня 2024 року о 7.00 годині на нерегульованому перехресті вулиць Українська та Калнишевського в м. Самар Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», д.н. НОМЕР_2 , при виїзді з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Зазначена ДТП сталася з вини відповідача за наслідками якої водії вирішили спільно оформити повідомлення про ДТП, тобто Європротокол.
У подальшому, з метою відшкодування заподіяної шкоди, страховиком відповідача - ПрАТ «СК «Уніка» на підставі звіту № 74901 від 27 жовтня 2024 року, складеного на його замовлення, було здійснено виплату позивачу як власнику пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 , страхове відшкодування в межах максимального ліміту відповідальності в розмірі 80000,00 грн.
Однак, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 , згідно зі звітом становить 135367,53 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 298276,99 грн.
За таких обставин, оскільки виплачене страхове відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої їй шкоди, позивач вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 218276,99 грн.
Крім того, внаслідок отриманої від цієї ДТП травми голови та обох очей позивач зверталася до медичних закладів та амбулаторно лікувалася. Витрати на лікування та придбання лікарський засобів становлять 7535,36 грн. 
Посилаючись на ст. 23 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням майна і отриманих тілесних ушкоджень.
Станом на час звернення до суду з позовною заявою відповідач ОСОБА_2 не здійснив жодної виплати на рахунок позивача, що змусило її звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Представником відповідача подані письмові пояснення, які фактично є відзивом, у якому посилається на те, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Уніка» згідно полісу ЕР220030995. Відповідно до висновку ПрАТ СК «Уніка», долученого до позовної заяви матеріальний збиток завданий власнику у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу складає 135367,53 грн, що є ринковою вартістю пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП, а не вартість відновлюваного ремонту, як зазначено у позові. Відповідно до положень Пленуму Верховного Суду України, а також ст.ст. 1192, 1187, 1194 ЦК України при стягненні вартості транспортного засобу, суд повинен передбачити стягнення вартості даного транспортного засобу особі винній у ДТП. Відповідно до статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Згідно зі ст. 30.1. та 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, а саме, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Згідно положень пункту 30.2. статті 30 Закону №1961-IV, потерпілому підлягає відшкодування у вигляді різниці між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та після (ринкова вартість залишків). Таким чином, у відповідності до положень ст. 30 Закону №1961-IV, пошкоджений транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним, оскільки його ринкова вартість складає 135367,53 грн, а відновлюваний ремонт складає 298276,99 грн, тобто з цього слідує що його ремонт є економічно необґрунтований. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі № 755/7666/19. Оскільки цивільно-страхова відповідальність позивача застрахована в ПрАТ СК «Уніка», якою позивачу, як потерпілій у ДТП особі була виплачена страхова сума у розмірі 80000 грн, то в даному випадку відповідач, відповідно ст. 1194 не несе відповідальності за завдану матеріальну шкоду. При цьому, позивачем не доказано, що розмір страхового відшкодування не покриває завдані йому матеріальні збитки. Так, позивачем не надано розрахунку, який би спростовував наданий страховою компанією розрахунок, а саме не оцінено транспортний засіб, який вважається знищеним, зокрема не зазначена ринкова вартість транспортного засобу після ДТП. Таким чином, вважаю, що в суму страхового відшкодування, яку було сплачено позивачу страховою компанією у розмірі 80000 грн, увійшли повністю, як шкода пов`язана із фізичним знищенням транспортного засобу, так і інші витрати пов`язані із втратою здоров`я. Крім того, відповідно до положень Пленуму Верховного Суду України, а також ст.ст. 1192, 1194 ЦК України, при стягненні вартості пошкодженого транспортного засобу, суд передбачає передачу даного транспортного засобу особі, відповідальній за завдану шкоду. Однак, в позовній заяві, та позивачем не зазначені такі умови ані у відношенні страхової компанії, ані у відношенні відповідача ОСОБА_2 . У зв`язку із викладеним, у задоволенні позовної заяви просить відмовити у повному обсязі. 
Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 15 вересня 2026 року підготовче провадження закрите та призначений судовий розгляд.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги задовольнити в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 55367,53 грн., витрати на лікування в сумі 7535,36 грн., та моральну шкоду в сумі 5000 грн., не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надані письмові пояснення, у задоволенні позовної заяви просить відмовити у повному обсязі.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
12 жовтня 2024 року о 7.00 годині на нерегульованому перехресті вулиць Українська та Калнишевського в м. Самар Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», д.н. НОМЕР_2 , при виїзді з другорядної дороги скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Вказана ДТП зафіксована без повідомлення підрозділів МВС України (Національної поліції), а на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) і відповідач визнав вину у її вчиненні, в подальшому автомобіль оглянуто представником ПрАТ «СК «Уніка».
Відповідно до звіту № 74901 від 27 жовтня 2024 року, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» вартість відновлювального ремонту КТЗ «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 станом на 12.12.2024 року становить 298276,99 грн. Ринкова вартість КТЗ «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 може складати 135367,53 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ «Citroen Berlingo», д.н. НОМЕР_1 станом на 12 жовтня 2024 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження - 135367,53 грн.
Позивачу страховою компанією перераховано 80000,00 грн за отримані автомобілем механічні ушкодження, тобто в межах максимального розміру страхової виплати, передбаченого постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 108. Тобто, різниця між завданим збитком та страховою виплатою складає 135367,53 – 80000 = 55367,53 грн.
З копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 25 жовтня 2024 року убачається, що позивач зверталася до Первинної медико-санітарної допомоги, де їй поставили діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку у вигляді помірного статичного міопатичного синдрому. Травма голови отримана 12 жовтня 2024 року внаслідок ДТП. Призначене лікування: в/м нейротоп по 2 мл; у таблетках - габана 75 мг, ибопрофен 400 мг. За рецептом лікаря вказаного медичного закладу ОСОБА_3 від 25.10.2024 року позивачу призначалися лікарські засоби – прегабалин 0,075 мг № 10; опипрам 0,05 мл № 30, есциполопрам 0,01 № 30. 
З фіскальних чеків за період з 25.10.2024 року по 22.01.2025 року на лікування позивачем сплачено 2785,36 грн. Придбані медичні ліки та медичні засоби, а саме: шприци 2 мл, 5 мл за ціною: 20,50 грн; 8,70 грн; 17,10 грн; 18,00 грн; нейротоп за ціною 643,33 грн; фармасептил за ціною 76,50 грн; вата за ціною 8,00 грн; нейротоп за ціною 641,40 грн; габана за ціною 157,60 грн; опипрам 500 мг за ціною 421,23 грн; цитизин драже за ціною 263,00 грн; опипрам 500 мг за ціною 330,00 грн; опипрам 500 мг за ціною 180,00 грн, відповідають призначеному лікуванню. Таким чином, загальна сума понесених позивачем витрат на лікування становить 2785,36 грн.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів і суд повинен установити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи та вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
В силу п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2).
У відповідності до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.
Як зазначено у ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2).
Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
У відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5).
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Отже, за фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
Законодавець у ч.1 ст. 979 ЦК України визначив, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У п.3 ч.1 ст. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ч. 2).
У п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Отже, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
У пп. 33.1.4 п. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов`язок особи, як водія транспортного засобу, причетного до ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Метою такого обов`язку є надання страховику можливості перевірити обставини ДТП і запобігти необґрунтованим виплатам.
Водночас, згідно з п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 108 визначено, що максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України становлять 80000 гривень на потерпілого.
В силу ч.1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2).
Враховуючи положення вказаної норми Закону, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля (298276,99 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля (135367,53 грн), тому транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Позивачу перераховано страховою компанією 80000,00 грн. страхової виплати, водночас різниця між завданим збитком та страховою виплатою становить 55367,53 грн (135367,53 – 80000).
А тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду.
З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків в розмірі 55367,53 грн є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а також підлягають стягненню витрати на лікування у розмірі 2785,36 грн, а всього 58152,89 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Враховуючи встановлену провину відповідача, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна та здоров`я, позивач дуже нервувала, що призвело до погіршення його самопочуття та здоров`я. Тому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу у розмірі 3000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо посилань сторони позивача про ушкодження здоров`я в результаті ДТП у вигляді погіршення зору на обидва ока внаслідок струсу мозку, який виник 12.10.2024 року внаслідок ДТП, через що позивач зверталась до офтальмологічного центру «АлЮрВіжн», де 28.11.2024 року їй встановили діагноз: міопія слабкого ступеню, міопічний астигматизм обох очей та призначали лікарські засоби – афталек 1,0 мг № 10, акордін 1,0 мг № 10, венокор 2,0 в/м № 10, у зв`язку з чим нею відповідно до товарних чеків № 420 від 28 листопада 2024 року, № 453 від 02 грудня 2024 року здійснені курс судинної терапії та первинний огляд, і сплачено 4300+450 = 4750,00 грн, то суд приходить до наступного.
З наданого стороною позивача огляду окуліста від 28 листопада 2024 року неможливо встановити наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діагнозом міопія слабкого ступеню, міопічний астигматизм обох очей та отриманим позивачем 12.10.2024 року струсом головного мозку.
А тому суд відхиляє посилання сторони позивача на те, що позивачем були витрачені кошти у розмірі 4750 грн для лікування наслідків ДТП, що мала місце 12.10.2024 року на лікування зору.
Аналіз вищенаведеного переконує у тому, що у іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи сплату позивачем судового збору, часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1198,08 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58152 (п`ятдесят вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 89 копійок, з яких: 55367,53 грн – матеріальна шкода; 2785,36 грн – витрати на лікування.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1198 (одна тисяча сто дев`яносто вісім) гривень 08 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» код ЄДРПОУ 20033533, місце знаходження: 04112, М. Київ, вул. Олени Теліги, 6В.

Суддя      І.Г.Дубовенко