Справа № 681/1115/24
Провадження 3/681/6/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2026 р.          м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області у складі: 
головуючого судді - Іллюка С.В., 
за участю секретарів судового засідання Арзанцевої І.С., Козюк Т.Р., Богданевич О.О., 
особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Спеціального С.П., 
особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2 , 
потерпілої ОСОБА_3 та її представника – адвоката Кушнірука В.М., 
розглянувши матеріали, що надійшли від відділу поліцейської діяльності №3 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, 
за ст. 124 КУпАП, 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, 
за ч. 5 ст. 122 КУпАП, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , бувши учасником дорожнього руху, порушив Правила дорожнього руху (надалі – ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів за таких обставин. 
Так, він 26.04.2024 о 09:10 год по вул. Лесі Українки в м. Полонному, керуючи автомобілем «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , всупереч вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б» ПДР рухався в межах цього населеного пункту із перевищенням дозволеної швидкості, а саме не менше 82,7...86,4 км/год. У момент виникнення небезпеки для руху - виїзду з другорядної дороги на перехресті вул. Лесі Українки та вул.Іоанна Павла II (на час події – Толбухіна) в м. Полонному автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу в межах власної смуги. Натомість внаслідок перевищення швидкості та застосування екстреного гальмування він втратив контроль над керованим автомобілем, допустив його виїзд у некерованому стані на зустрічну смугу, де здійснив лобове зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 , а також подальше зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla». У результаті дорожньо-транспортної пригоди всі транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. 
Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №476833, складеного 26.04.2024 інспектором ВРПП Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції Ращуком М.М., ОСОБА_2 ставиться в провину, що він 26.04.2024 о 09:10 год по вул. Лесі Українки на перехресті вул. Іоанна Павла ІІ (на час події – Толбухіна) в м. Полонному, керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснюючи розворот на перехресті та не впевнившись в дорожній обстановці, виїхав на зустрічну смугу руху, та, повертаючи ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою в попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме: змусив водія «Рено Меган» реєстраційний номер НОМЕР_3 , різко змінити швидкість руху та напрямок, чим порушив вимоги п. 2.3 «д», 16.11 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Разом з тим, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад цього правопорушення, однак його дії перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо – транспортної пригоди (далі – ДТП). 
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав та суду пояснив, що рухався по вул. Лесі Українки (головній дорозі) в м.Полонному у напрямку від центру міста. Під час руху, поблизу перехрестя, з другорядної дороги (вул. Толбухіна) раптово виїхав автомобіль «Toyota Corolla» під керуванням ОСОБА_2 . Враховуючи заокруглення проїзної частини праворуч, з метою уникнення зіткнення, ОСОБА_1 був змушений застосувати екстрене гальмування, внаслідок чого його автомобіль почало некеровано заносити, та виїхав на зустрічну смугу руху. На зустрічній смузі відбулося зіткнення: спочатку лобове зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», а після того - дотичне зіткнення правою задньою частиною бампера з автомобілем «Toyota Corolla». Також він повідомив, що рухався зі швидкістю орієнтовно 50 – 60 км/год. Вказав, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , виїхав перед ним зненацька і відстань в цей момент між ними була невелика, що позбавило його технічної можливості уникнути зіткнення. 
Своєю чергою, ОСОБА_2 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП також не визнав та пояснив, що наближаючись до перехрестя по другорядній дорозі вул. Толбухіна до вул. Лесі Українки в м. Полонному, він зупинився для оцінки дорожньої обстановки. Переконавшись у відсутності транспортних засобів праворуч на відстані видимості (близько 200 метрів) та наявності безпечної відстані до автомобіля «Chevrolet Aveo» ліворуч, розпочав маневр повороту ліворуч на головну дорогу. Під час завершення маневру та зайняття своєї смуги руху відчув сильний удар у лівий бік заднього бампера та двері свого автомобіля. Стверджував, що водій автомобіля «Renault Megane» рухався із значним перевищенням швидкості (близько 100-120 км/год), що підтверджується довжиною його гальмівного шляху, і саме перевищення швидкості стало причиною некерованого заносу.
Так, ст. 124 КУпАП встановлює відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Також ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачає, серед іншого, відповідальність за порушення  правил проїзду перехресть,що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян
Пленум Верховного Суду України у п. 26 постанови № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначає, що відповідальність за статтею 124 КУпАП настає у разі пошкодження транспортних засобів внаслідок порушення учасником дорожнього руху ПДР.
Так, відповідно до п. 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Згідно з п. 16.11 ПДР, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Крім того, вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» зобов`язують водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.
На порушення вказаних норм, водій автомобіля «Toyota Corolla» ОСОБА_2 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну та маючи намір здійснити маневр лівого повороту, не переконався у його безпечності та не надав переваги в русі автомобілю «Renault Megane», який рухався головною дорогою, чим створив небезпеку для руху.
Своєю чергою, п. 12.4 ПДР імперативно встановлює, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Відповідно до п.п. «б» п. 12.9 ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. 12.4. Згідно з п. 12.3 ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Ігноруючи ці вимоги, водій автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_1 рухався в межах населеного пункту з перевищенням дозволеної швидкості. Крім того, з моменту виникнення небезпеки для його руху (початку маневру автомобіля «Toyota Corolla»), ОСОБА_1 не вжив своєчасних та вичерпних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу суворо у межах своєї смуги руху, допустивши небезпечне маневрування, втрату керування та виїзд на зустрічну смугу.
Саме одночасне та взаємне недотримання ПДР обома водіями призвело до виникнення аварійної ситуації та невідворотного зіткнення транспортних засобів.
Суд доходить до такого висновку на підставі оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зокрема потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що рухалася головною дорогою по вул. Лесі Українки в м. Полонному у своїй смузі руху з допустимою швидкістю близько 40-50 км/год у напрямку центру міста. Виїзд автомобіля «Toyota Corolla» з другорядної дороги вул. Толбухіна на перехресті вона бачила заздалегідь, однак перешкод її руху цей маневр не створював через значну відстань. Раптово, без об`єктивної можливості уникнути зіткнення, на її смугу руху на великій швидкості (близько 100 км/год) виїхав автомобіль «Renault Megane», водій якого застосував екстрене гальмування. Зазначила, що з моменту виявлення небезпеки до лобового удару минуло близько 1,5 секунди, після чого вона втратила свідомість.
Крім показань, наданих безпосередньо в судовому засіданні, судом досліджено письмові пояснення учасників та свідків ДТП, які надавалися ними на різних етапах провадження - як безпосередньо в день пригоди (26.04.2024), так і під час доопрацювання матеріалів справи.
Так, з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_3 від 26.04.2024 (том № 1 а.с. 4), 04.09.2024 (том № 1 а.с. 129) та 25.01.2025 (том № 1 а.с. 155) встановлено незмінність її позиції.
У письмових поясненнях водія ОСОБА_2 (від 26.04.2024 (том №1 а.с. 3), 04.09.2024 (том № 1 а.с. 130) та 28.01.2025 (том № 1 а.с. 156)) також прослідковується стала позиція: перед початком маневру він зупинився, переконався у відсутності перешкод і розпочав рух. Зіткнення з лівою задньою частиною його автомобіля відбулося вже після виїзду на головну дорогу. При цьому він послідовно вказував на те, що автомобіль «Renault Megane» рухався зі значним перевищенням швидкості (близько 100 км/год).
Водій ОСОБА_1 у своїх первинних поясненнях від 26.04.2024 (том № 1 а.с. 6) підтвердив факт застосування ним різкого гальмування з метою уникнення зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», внаслідок чого його автомобіль автомобіль почало заносити та він виїхав на зустрічну смугу. 
Крім того, у матеріалах справи наявні письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 26.04.2024 (а.с. 5), яка була очевидцем ДТП. Свідок зазначила, що автомобіль «Toyota Corolla» здійснював різкий маневр повороту ліворуч з вул. Толбухіна на вул. Лесі Українки в м. Полонне, коли зі сторони центру на значній швидкості наблизився автомобіль «Renault Megane». Водій останнього почав різко гальмувати, після чого цей автомобіль здійснив зіткнення із задньою частиною «Toyota Corolla», а надалі виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo». Вказані показання підтверджені свідком у судовому засіданні. 
Суд, провівши системний аналіз цих показань, констатує їх послідовність та взаємну узгодженість щодо ключових обставин механізму ДТП.
Попри тривалий час, що минув з моменту ДТП, пояснення учасників щодо основних обставин події залишилися незмінними. Уточнення пояснень потерпілої ОСОБА_3 та водія ОСОБА_2 полягало виключно в деталізації дорожньої обстановки (зазначення орієнтовних відстаней, часу реакції, швидкості), що пояснюється ознайомленням з матеріалами справи під час її доопрацювання та не впливає на суть встановлених фактів. Також показання безпосередніх учасників пригоди узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_4 , яка також підтвердила факт руху автомобіля «Renault Megane» зі значною швидкістю та втрату контролю над ним внаслідок екстреного гальмування. Окрім того, сам ОСОБА_1 у первинних поясненнях, безпосередньо після ДТП, не заперечував факту виїзду на зустрічну смугу руху внаслідок застосування гальмування.
Незмінність та узгодженість показань вказаних осіб дає суду підстави визнати їх об`єктивними та достовірними. 
Учасники процесу надали ідентичні свідчення про те, що зміну дорожньої обстановки зумовив маневр автомобіля «Toyota Corolla», однак безпосередньою причиною втрати контролю над автомобілем «Renault Megane», його заносу та виїзду на зустрічну смугу стало екстрене гальмування за умови руху зі перевищенням швидкістю. Така оцінка учасниками та свідком швидкості руху автомобіля «Renault Megane» об`єктивно підтверджується іншими матеріалами справи.
Окрім того, судом проаналізовано дані з відеореєстратора поліцейського, який перебував на місці події (файл 0000000_00000020240426091220_0002), де безпосередньо після ДТП ОСОБА_2 підтвердив факт того, що він є винуватцем цієї події та не побачив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 (час на відео 09:16:11 до 09:16:46). На відеозаписі ОСОБА_1 підтвердив механізм ДТП та вказав, що рухався зі швидкістю 70 км/год, вважаючи її дозволеною ПДР швидкістю. Однак, після зазначення поліцейським, що це є порушенням ПДР, заперечив такий факт (час на відео 09:17:22 до 09:17:54).
Водночас доказове значення для об`єктивного з`ясування механізму пригоди має схема місця ДТП від 19.11.2025, яка була складена уповноваженими працівниками поліції під час доопрацювання матеріалів справи (том № 1 а.с. 275). Суд звертає увагу, що цей документ складався за безпосередньої участі незалежного свідка ОСОБА_4 та інших учасників, про що свідчить їх підписи на схемі та відповідні письмові пояснення від 24.11.2025 (том № 1 а.с. 276). Залучення свідка-очевидця до процесу відтворення усуває будь-які сумніви щодо легітимності та достовірності отриманих результатів. 
На цій схемі від 19.11.2025 детально зафіксовано сліди екстреного гальмування автомобіля «Renault Megane», орієнтовна довжина яких становить: правий слід - 38,1 м, лівий слід - 34,2 м. Згідно з графічним відображенням, вказані сліди гальмування розпочинаються безпосередньо у правій смузі руху (по ходу руху «Renault Megane»), після чого під кутом перетинають суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки та виходять на зустрічну смугу руху, де і завершуються у точці зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo». 
Зафіксовані на схемі об`єктивні дані узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_3 , водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 . Наявність довгого гальмівного шляху, що переходить у зміну траєкторії руху (занос на зустрічну смугу), беззаперечно підтверджує їх свідчення про те, що водій ОСОБА_1 рухався із перевищенням дозволеної швидкості та втратив контроль над керованим транспортним засобом у процесі застосування екстреного гальмування. 
Суд зауважує, що під час первинного оформлення ДТП 26.04.2024 працівниками поліції на схемі місця події не були зафіксовані та виміряні сліди гальмування автомобіля «Renault Megane» (том №1 а.с. 2). Однак вказана обставина не спростовує факту їх об`єктивного існування, оскільки наявність слідів екстреного гальмування на проїзній частині чітко зафіксована на фотознімках із місця пригоди (том № 1 а.с. 7), а також беззаперечно підтверджується послідовними показаннями учасників ДТП та свідка ОСОБА_4 . Орієнтовна довжина, розташування та траєкторія цих слідів були достовірно встановлені під час подальшого доопрацювання матеріалів справи та складання схеми додаткового огляду від 19.11.2025.
В основу комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/123-26/741 від 17.04.2026, проведеної Хмельницьким НДЕКЦ МВС України, були покладені об`єктивні вихідні дані, зібрані під час доопрацювання матеріалів справи (том №2 а.с. 25-63). 
Зокрема, експертне дослідження ґрунтувалося на схемі місця ДТП від 19.11.2025, складеній із залученням свідка ОСОБА_4 , та цифрових носіях із відеозаписами події (том № 1 а.с. 85, 104, 132). Використання спеціалізованого програмного забезпечення «Kinovea» дозволило експертам здійснити покадровий аналіз відеозапису (кадри № 278, № 279), що об`єктивно зафіксувало момент виникнення небезпеки для руху - початок маневру автомобіля «Toyota Corolla» (поворот ліворуч) та момент реакції водія ОСОБА_1 (увімкнення стоп-сигналів). Оцінюючи вказаний висновок, суд констатує його повну узгодженість із фактичними обставинами справи, відсутність суперечностей та таким, який чітко розмежовує ступінь вини кожного з водіїв.
Аналізуючи механізм дорожньо-транспортної пригоди, суд наголошує, що згідно з висновком експертизи, першопричиною виникнення аварійної ситуації стали неправомірні дії водія автомобіля «Toyota Corolla» ОСОБА_2 . Здійснюючи виїзд з другорядної дороги на головну, він діяв усупереч вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.п. 10.1, 16.11 ПДР. ОСОБА_2 не переконався у безпечності свого маневру та не надав переваги в русі автомобілю «Renault Megane», чим створив для нього первинну небезпеку. Експерт категорично зазначив, що технічна можливість запобігти ДТП для водія ОСОБА_2 визначалась виключно виконанням ним вимог ПДР, для чого жодних технічних перешкод він не мав. Таким чином, дії ОСОБА_2 , з технічного погляду, є першопричиною події та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.
Своєю чергою, досліджуючи дії іншого учасника пригоди - водія «Renault Megane» ОСОБА_1 , експертизою встановлено грубе порушення ним швидкісного режиму. На підставі зафіксованих слідів гальмування (38,1 м та 34,2 м) на сухому асфальтобетонному покритті, розраховано мінімальну швидкість його автомобіля - 82,7...86,4 км/год. Оскільки цей розрахунок не враховує значних витрат кінетичної енергії на масштабні деформації під час лобового удару, фактична швидкість перед початком гальмування була ще вищою. Це повністю узгоджується з послідовними поясненнями потерпілої ОСОБА_3 та водія ОСОБА_2 , які візуально оцінювали швидкість «Renault Megane» у близько 100 км/год.
Щодо відстані між цими транспортними засобами в момент виникнення небезпеки, яка становила близько 80 метрів, суд покладає в основу рішення послідовні показання потерпілої ОСОБА_3 . Згідно з висновком експерта, спростувати чи підтвердити цю відстань виключно розрахунковим шляхом за відеозаписом виявилося неможливим через його технічні особливості (перезнімання з екрана монітора). Водночас експерт констатував, що заявлений потерпілою комплекс вихідних даних (швидкість близько 100 км/год, час розвитку подій 1,5 с та відстань 80 м) повністю узгоджується з об`єктивною слідовою інформацією і, з технічного погляду, є обґрунтованими. Тому, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, визнає ці дані достовірними.
На основі цих даних експертиза детально розкриває причинно-наслідковий зв`язок дій ОСОБА_1 з наслідками аварії. Експерт розрахував, що у разі дотримання дозволеної швидкості 50 км/год, зупинний шлях «Renault Megane» становив би лише 31,3-32,4 м. Оскільки наявна відстань становила близько 80 м, ОСОБА_1 мав абсолютну технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного гальмування у межах своєї смуги.
Цей математичний висновок додатково підтверджено просторовим аналізом дорожньої обстановки на основі покадрового дослідження відеограми(кадр № 278, зображення 27 висновку). Експерт здійснив точну прив`язку розрахунків до фактичного масштабу місця події: за швидкості 50 км/год, з моменту прийняття рішення про гальмування до зупинки, автомобіль подолав би вперед ще від 3,5 до 4,6 метра. Зіставивши цю дистанцію з візуальними орієнтирами (припаркованими на правому узбіччі автомобілями), експерт наочно довів, що вільна відстань від передньої частини «Renault Megane» до лінії перетину з траєкторією «Toyota Corolla» однозначно перевищувала 4,6 метра.
Такий ґрунтовний візуально-технічний аналіз повністю спростовує твердження ОСОБА_1 про виїзд перешкоди на незначній відстані, що нібито позбавило його можливості уникнути ДТП. Навпаки, доведено, що ОСОБА_1 міг уникнути зіткнення не лише з автомобілем «Toyota Corolla», а й з автомобілем «Chevrolet Aveo», якби дотримувався швидкості та залишався у своїй смузі. Таким чином, єдиною причиною втрати ОСОБА_1 керування та небезпечного маневрування з виїздом на зустрічну смугу стала його власна неправомірна поведінка (порушення п.п. 12.3, 12.4, 12.9 (б) ПДР), що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.
Переходячи до аналізу дій потерпілої ОСОБА_3 , експерт розрахував, що час переміщення автомобіля «Renault Megane» у стані гальмування до моменту лобового зіткнення склав близько 1,6 секунди. Водночас нормативний час, необхідний для приведення в дію гальмівної системи автомобіля «Chevrolet Aveo», становить 1,525 секунди. Відтак, експерт категорично стверджує, що ОСОБА_3 з моменту виявлення небезпеки (раптового виїзду зустрічного авто на її смугу) об`єктивно не мала технічної можливості уникнути зіткнення, і в її діях відсутні порушення ПДР. Цей технічний факт повністю узгоджується з поясненнями потерпілої про миттєвість події, що позбавило її будь-яких шансів вплинути на ситуацію.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку, суд належним чином встановив характер і черговість порушень, а також причинний зв`язок між порушенням ПДР кожного з водіїв і наслідками, що настали.
При цьому порушення ПДР як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 є самостійними. Попри те, що ОСОБА_1 рухався головною дорогою та мав перевагу в русі щодо автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , наявність пріоритету не звільняла його від імперативного обов`язку дотримуватись встановленого в населеному пункті швидкісного режиму та виконувати вимоги п. 12.3 ПДР щодо безпечного гальмування. Рух автомобіля «Renault Megane» із суттєвим перевищенням швидкості не був вимушеним наслідком дій ОСОБА_2 чи реакцією на створену ним аварійну обстановку, а був свідомим і самостійним порушенням з боку ОСОБА_1 , яке передувало моменту виникнення небезпеки.
Кожен із водіїв мав об`єктивну можливість шляхом неухильного виконання ПДР уникнути зіткнення, а отже і спричинення суспільно небезпечних наслідків. Особливості причинного зв`язку у цій справі полягають у тому, що розвиток аварійної ситуації був зумовлений поведінкою двох осіб, які повинні були дотримуватися спеціальних правил, обов`язкових для кожного з них: один мав безпечно дати дорогу, а інший - рухатися з дозволеною швидкістю і гальмувати у своїй смузі. Недотримання цих вимог у конкретному випадку одночасно і в сукупності призвело до спричинення суспільно небезпечного наслідку, а саме - зіткнення з третім учасником.
Суд зауважує, що наявна розбіжність між пунктами ПДР, зазначеними працівниками поліції у протоколах про адміністративні правопорушення (згідно з якими ОСОБА_1 ставиться в провину порушення п.п. 12.1, 13.1 ПДР, а ОСОБА_2 - п. 2.3 «д», 16.11 ПДР), та тими пунктами, що обґрунтовано встановлені висновком інженерно-транспортної експертизи (яким у діях ОСОБА_1 встановлено порушення п.п. 12.4, 12.9 (б), 12.3 ПДР, а в діях ОСОБА_2 порушення вимог дорожнього знаку 2.1 та п.п. 10.1, 16.11 ПДР), зумовлена об`єктивними чинниками. Зокрема, первинна правова кваліфікація дій водіїв здійснювалася патрульними поліції безпосередньо на місці події до проведення фахових досліджень. Натомість точний та вичерпний перелік порушень ПДР, що безпосередньо перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, встановлено експертом лише після проведення спеціальних технічних та математичних розрахунків.
Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи висновку судової автотехнічної експертизи № 142/25-26 від 18.04.2025, складеному Хмельницьким відділенням КНДІСЕ, суд не бере його до уваги як повний та беззаперечний доказ у справі. Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки це дослідження проводилося на підставі неповних вихідних даних, зафіксованих на первинному етапі оформлення ДТП. Зокрема, під час його проведення експерту не було надано результатів відтворення дорожньої обстановки із точними замірами гальмівного шляху, а також не було враховано важливих для справи показань незалежного свідка. Зазначена неповнота вихідних даних об`єктивно позбавила експерта можливості встановити швидкість руху транспортного засобу та надати категоричні відповіді на поставлені запитання, що викликало необхідність у призначенні комплексної експертизи після належного доопрацювання матеріалів.
Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, суд стикається з процесуальною перешкодою, зумовленою помилковою правовою кваліфікацією його дій з боку працівників поліції. Матеріальним наслідком неправомірних дій ОСОБА_2 стало зіткнення та механічне пошкодження транспортних засобів, що повністю охоплюється диспозицією статті 124 КУпАП. Однак, уповноваженою посадовою особою поліції відносно ОСОБА_2 складено протокол виключно за ч. 5 ст. 122 КУпАП (створення аварійної обстановки). Конструкція цієї статті передбачає відповідальність за створення аварійної обстановки, яка змусила інших учасників різко змінити швидкість чи напрямок руху, але яка не призвела до ДТП. Оскільки в цьому випадку відбулося реальне зіткнення транспортних засобів, дії ОСОБА_2 містять об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до сталої судової практики та положень ст. 280 КУпАП, суд розглядає справу суворо в межах пред`явленого особі обвинувачення (складеного протоколу). Самостійна зміна судом кваліфікації правопорушення з ч. 5 ст. 122 КУпАП на ст. 124 КУпАП є неприпустимою, оскільки суд не може перебирати на себе функції органу, що складає протокол, і така перекваліфікація є грубим порушенням права особи на захист. За таких обставин, суд змушений закрити провадження стосовно ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу саме цього адміністративного правопорушення. При цьому суд констатує, що неправомірні дії водія ОСОБА_2 перебували у прямому причинному зв`язку з ДТП.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Дорожньо-транспортна пригода мала місце 26.04.2024. 
На момент розгляду справи та встановлення судом фактичних обставин, встановлені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення закінчились. 
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 38, 122, 124, 245, 247, 283, 284 КУпАП, суд, 
п о с та н о в и в:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_2  до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
Визнати  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Суддя            Сергій ІЛЛЮК