Справа № 739/2771/24
Провадження № 2/739/232/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року         м. Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого судді – Кочури О.О., 
секретаря – Головня І.І. 
представника позивача – Рожка С.М. (в режимі відеоконференції) 
представник позивача – адвоката Костюченка В.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новгород-Сіверський цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 543 грн 64 коп., з яких 33 998 грн 40 коп. становить заборгованість за тілом кредиту, а 9 545 грн 24 коп. – заборгованість за процентами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», отримала кредитний ліміт на платіжну картку та не виконала належним чином зобов`язання щодо повернення використаних кредитних коштів і сплати процентів.
Відповідачка та її представник позов не визнали.
У відзиві зазначено, що кредитні кошти, за рахунок яких сформовано спірну заборгованість, були використані невстановленими особами внаслідок шахрайських дій. Відповідачка вказувала, що банківську картку не втрачала, третім особам не передавала, ПІН-код, CVV-код, одноразові паролі та інші персоналізовані дані не повідомляла. Після виявлення спірних операцій вона звернулася до банку та правоохоронних органів, за її заявою відкрито кримінальне провадження.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав,наведених у позовній заяві та додаткових пояснень. 
Представник відповідача ОСОБА_2 позов н визнав, зазначив, що відповідачка непричетна до спірних операцій, такі операції не санкціонувалися, позивач не надав доказів, які б достовірно дозволили визначити причетність відповідачки до спірних операцій. Наприкінці березня – на початку квітня 2023 року перестав працювати її фінансовий номер телефону, вона втратила можливість отримувати дзвінки та повідомлення, а також доступ до сервісу «Приват24». Про здійснення спірних операцій вона дізналася лише після звернення до відділення банку 03 квітня 2023 року.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідачка є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та користувалася до 01.04.2023 року платіжною карткою «Універсальна» № НОМЕР_1 .
Із наданої позивачем виписки за картковим рахунком (а.с. 27-29), вбачається, що протягом тривалого часу з 2012 року до березня 2023 року відповідачка фактично не користувалася кредитним лімітом. Видаткові операції за рахунок кредитних коштів були поодинокими та незначними за розміром. Станом на 01 квітня 2023 року залишок коштів на рахунку становив 85 грн 70 коп.
01.04.2023 року (в день здійснення спірних операцій) карта була перевипущена - новий номер карти НОМЕР_2 , 
Протягом 01-02 квітня 2023 року за рахунок кредитного ліміту з перевипущеної карти було проведено низку операцій на значні суми, зокрема платежі на користь EpiTsentrKyiv, інші розрахункові операції та операцію оформлення покупки в мережі Comfy, внаслідок чого було використано кредитні кошти на загальну суму 33 998 грн 40 коп.
Із наданих позивачем доказів (а.с. 27-29) вбачається, що 01 квітня 2023 року було проведено три платежі по 9 999 грн кожен на користь EpiTsentrKyiv, а також інші платежі, які суттєво відрізнялися від звичайної фінансової поведінки відповідачки та значно перевищували суми її попередніх видаткових операцій.
З матеріалів справи вбачається, що після виявлення спірних операцій відповідачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій. За результатами розгляду заяви відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270320000161.На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено витяг з ЄРДР, заява відповідачки про кримінальне правопорушення, протокол допиту потерпілої, з яких вбачається, що відповідачка повідомила правоохоронні органи про несанкціоноване списання коштів із належних їй банківських рахунків та використання невстановленими особами кредитного ліміту(а.с. 145-147)..
Суд враховує, що звернення відповідачки до правоохоронних органів відбулося 03.04.2023 року (а.с. 145), тобто відразу після виявлення спірних операцій та задовго до звернення банку з цим позовом. Тому такі дії суд оцінює як поведінку особи, яка від самого початку заперечувала факт використання нею кредитних коштів та послідовно вказувала на шахрайський характер спірних операцій.
У письмових поясненнях (а.с. 153 – 165) позивач зазначив, що спірні операції були здійснені із застосуванням технології NFC. Крім того, банк повідомив, що 01 квітня 2023 року о 16 годині 12 хвилин було зафіксовано зміну платіжної картки, зміну фінансового номеру після чого проведено спірні операції з списання коштів за рахунок кредитного ліміту.
Також позивач вказав, що щодо кожної операції здійснювалася автентифікація шляхом направлення одноразових паролів на змінений фінансовий номер телефону відповідачки.
З пояснень представника відповідачки та відзиву на позов вбачається, що факт здійснення будь-яких дій щодо зміни картки, її перевипуску, прив`язки до мобільного пристрою чи використання технології NFC стороною відповідача заперечується..
Судом також не встановлено, що відповідачка банківську картку № НОМЕР_1 втрачала, передавала її третім особам, передавала, ПІН-код, CVV-код, одноразові паролі підтвердження операцій та інші персоналізовані дані..
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтями 526, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за умови отримання і використання кредитних коштів відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком коштів з рахунку клієнта банк зобов`язаний негайно зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою, третьою-п`ятою статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено обов`язок надавача платіжних послуг застосовувати посилену автентифікацію користувача під час доступу до рахунку та ініціювання дистанційних платіжних операцій, а також вживати заходів щодо виявлення та запобігання шахрайству.
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що користувач не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без його волі, якщо не доведено, що своїми діями або бездіяльністю він сприяв незаконному використанню платіжного інструменту чи персоналізованих засобів безпеки.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц та від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.
З аналізу наведених правових позицій убачається, що саме на банк покладається обов`язок доведення тих обставин, які безспірно свідчать про сприяння клієнта незаконному використанню платіжного засобу, ПІН-коду, фінансового номера телефону або іншої інформації, що дала змогу ініціювати платіжні операції.
Оцінюючи доводи позивача щодо проходження автентифікації спірних операцій шляхом надсилання одноразових паролів на фінансовий номер телефону відповідачки, суд виходить із того, що сам по собі факт надсилання одноразових паролів та успішного проходження технічної процедури підтвердження операцій не є безумовним доказом того, що відповідні дії були вчинені саме відповідачкою.
Крім того, суд бере до уваги, що згідно з наданими позивачем поясненнями та технічною інформацією (а.с. 170), фінансовий номер телефону відповідачки був змінений у день проведення спірних операцій з мобільного пристрою «moto g32/Motorola». Після зміни фінансового номера саме на змінений номер надсилалися одноразові паролі для підтвердження подальших операцій.
За таких обставин факт надсилання одноразових паролів підтверджує лише виконання передбаченої банком процедури автентифікації щодо номера телефону, який на той час був визначений у банківській системі як фінансовий номер клієнта, проте сам по собі не доводить, що відповідні повідомлення отримувала саме відповідачка або що саме вона здійснювала підтвердження спірних операцій.
При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зміну фінансового номера телефону з пристрою «moto g32/Motorola» було здійснено саме відповідачкою, а також доказів належності їй зазначеного мобільного пристрою чи фактичного користування ним у момент проведення відповідних дій.
За відсутності таких доказів суд не вбачає підстав вважати встановленим факт особистого підтвердження відповідачкою спірних платіжних операцій лише з огляду на надсилання та використання одноразових паролів.
Так само сам по собі факт фіксації банком зміни картки 01 квітня 2023 року о 16 годині 12 хвилин не доводить, що відповідні дії були вчинені саме відповідачкою, оскільки вона послідовно заперечує свою участь у таких діях, а належних доказів протилежного позивачем не надано.
Суд враховує, що позивачем надано відомості про мобільні пристрої, за допомогою яких було здійснено токенізацію платіжної картки відповідачки та її подальше додавання до електронного гаманця (а.с. 169–170)..Судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем відомостей 01 квітня 2023 року о 16 год. 12 хв. 30 сек. було здійснено перевипуск платіжної картки № НОМЕР_3 , після чого змінено фінансовий номер телефону клієнта та виконано дії, пов`язані з токенізацією картки для здійснення операцій із використанням технології NFC.
Разом з тим позивач не надав доказів, які б дозволяли встановити особу, що отримала перевипущену картку та здійснила подальшу зміну фінансового номера телефону. Зокрема, у матеріалах справи відсутні документи про видачу картки конкретній особі, розписка про її отримання, відеозапис обслуговування клієнта у відділенні банку або інші докази, які б підтверджували, що зазначені дії виконані саме відповідачкою.
Надані позивачем відомості про мобільні пристрої, за допомогою яких було здійснено токенізацію картки, також не дають можливості ідентифікувати особу користувача таких пристроїв. Матеріали справи не містять доказів належності цих пристроїв відповідачці, відомостей про IP-адреси, геолокацію, облікові записи користувачів або інших даних, які б дозволяли достовірно встановити, що відповідні дії були вчинені саме відповідачкою.
За таких обставин самі по собі факти перевипуску картки, зміни фінансового номера телефону, токенізації картки та подальшого проведення операцій із використанням технології NFC не доводять, що зазначені дії були вчинені відповідачкою або що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла їх вчиненню.
Крім того, суд звертає увагу на характер спірних операцій.
Із наданої банком виписки (а.с. 27-29) вбачається, що до квітня 2023 року відповідачка фактично не користувалася кредитним лімітом, а суми видаткових операцій були незначними.
Натомість 01 квітня 2023 року протягом нетривалого часу було проведено декілька поспіль операцій на значні суми, зокрема три платежі по 9 999 грн кожен на користь одного отримувача. Такі операції істотно відрізнялися від звичайної фінансової поведінки клієнта та об`єктивно могли свідчити про підвищений ризик шахрайства.
Проте позивач не надав суду доказів застосування додаткових заходів контролю та безпеки, передбачених законодавством про платіжні послуги, а також доказів належного реагування на ознаки можливих шахрайських дій.
Суд бере до уваги, що відповідачка не визнавала спірні операції з моменту їх виявлення, одразу звернулася до банку та правоохоронних органів, не змінювала своєї позиції під час розгляду справи, а її пояснення узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.
Належних та допустимих доказів того, що відповідачка своїми діями або бездіяльністю сприяла незаконному використанню платіжного інструменту чи персоналізованих засобів безпеки, позивач суду не надав.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту використання відповідачкою кредитних коштів у сумі 33 998 грн 40 коп., а також не доведено наявності правових підстав для покладення на неї обов`язку з повернення спірної суми кредиту.
Оскільки вимоги про стягнення процентів є похідними від вимог про стягнення основної заборгованості, вони також задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, статтями 526, 1054, 1073 ЦК України, статтею 68 Закону України «Про платіжні послуги», суд,- 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 543 (сорок три тисячі п`ятсот сорок три) гривні 64 копійки, з яких 33 998 грн 40 коп. – заборгованість за тілом кредиту та 9 545 грн 24 коп. – заборгованість за процентами, відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О.Кочура