Справа № 515/1197/26
Провадження № 2/515/1876/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Олійника К. І.,
за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У червні 2026 року  ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Ковпака О. В., звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
На обґрунтування своїх позовних вимог,  ОСОБА_1 , зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 . За життя спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 1963 року належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
30 травня 2017 року ОСОБА_2 уклала заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Євчевою В.Г., зареєстрованого в реєстрі за №25, яким на випадок своєї смерті належне їй усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і в загалі все, що їй належатиме на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, вищезазначений житловий будинок ОСОБА_1 має право прийняти у спадщину, як спадкоємець за заповітом відповідно до ст. 1223 ЦК України.
Для прийняття зазначеного житлового будинку позивач звернулась до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу спадщини, але їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого на зазначене майно та реєстрації цього права.
Факт того, що житловий будинок належав спадкодавцю підтверджує Виписками з погосподарської книги.
Рух справи
30 червня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І.
Ухвалою Татарбунарського районного суду від 30 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Одеської області (68200, Одеська область, Білгород-Дністровський район, селище Сарата, вул. Захисників України, 2) засвідчену копію спадкової справи № 28-21 до майна  ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Татарбунарського районного суду від 30 липня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Аргументи, доводи, клопотання учасників справи
Представник позивача, адвокат Ковпак О. В., до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності довірителя. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, адвокат Логінов О. Г. просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до копії договору купівлі-продаж, що складений 22 липня 1953 року, ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4  житловий будинок, розташований с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області на земельній ділянці площею 0,23 га. (а.с.9-11).
13 листопада 1964 року укладено шлюб між « ОСОБА_5 , 1938 года рождения» та « ОСОБА_6 , 1935 года рождения», згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виписаного російською мовою, про що зроблено актовий запис за № 21. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.12).
За життя  ОСОБА_2  30 травня 2017 року склала заповіт, за умовами якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .  Заповіт посвідчено 30 травня 2017 року секретарем Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Євчевою В. Г., зареєстровано в реєстрі за № 25 (а.с.13).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.04.2020 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.55).
Відповідно до копії Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 63778874 від 03.03.2021 року за спадкодавцем ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 28-2021 (а.с.20).
16 червня 2026 року постановою Саратської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , з причин відсутності державної реєстрації права власності на успадковане майно (а.с. 24).
Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2 по с. Дмитрівка (1961-1963), виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 23 червня 2026 року за №24 вбачається, що ОСОБА_3 є головою домогосподарства на АДРЕСА_1 (а.с.25). 
Відповідно до виписок з погосподарської книги № 2, №3 та № 4 по с. Дельжилер (1964-1966, 1967-1969, 1971-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000), виданих виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 23 червня 2026 рр за №25, №26, №27, №28, № 29, № 30, № 31, №32, № 33 та №34 вбачається, що ОСОБА_8 , 1938 року народження є головою домогосподарства на АДРЕСА_1 . Додаткова інформація: Дружина – ОСОБА_2 , 1935 року народження, донька – ОСОБА_9 , 1965 року народження та донька ОСОБА_10 , 1968 року народження (а.с. .с.26,27,28,29,30,31,32,33,34,35).
Відповідно до виписки з погосподарської книги №№ 2 та №3 по с. Дмитрівка (Дельжилер) (2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020), виданих виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 23 червня 2026 рр за №35, №36, №37 та №38, вбачається, що ОСОБА_2 є головою домогосподарства на АДРЕСА_1 (а.с.36,37,38,39). 
За даними технічного паспорту та довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , введений в експлуатацію у 1960 році. Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований будинок – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.14-18,40-41).
З витребуваної судом копії спадкової справи № 28-2021, щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні (а.с.52-78).
Мотивувальна частина
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно суду необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.
Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року), не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності.
Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 (провадження № 61-8387св19). 
Зазначене узгоджується й з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, та з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18) та від 05 червня 2024 року у справі № 678/1418/17 (провадження № 61-16687св23).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року
у справі № 201/7012/18 за позовом фізичної особи до територіальної громади
м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (справа у подібних правовідносинах), колегія суддів касаційного суду зазначила, що: «…індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації…».
Встановивши, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований та введений в експлуатацію у 1960 році, на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, врахувавши наданий позивачем технічний паспорт на спірний житловий будинок, суд дійшов висновку, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який не є самочинним будівництвом, а її донька – ОСОБА_1 , яка звернулася у передбачений законом строк до нотаріальної контори, має право на його успадкування.
Висновки за результатами розгляду справи
Звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 подала суду докази на підтвердження обставин належності спадкодавцю спірного домоволодіння до 05 серпня 1992 року, у тому числі, довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (оціночний акт), технічний паспорт, тому, з урахуванням встановлених обставин справи, позовні вимоги останньої підлягають до задоволення.
Щодо судових витрат
Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позивач просить не відшкодовувати понесені витрати, суд не вирішує питання про їх розподіл.
Керуючись ст.ст. 76-82, 133, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з належними до нього будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Татарбунарська міська рада, місцезнаходження: 68100, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18 (ЄДРПОУ 37197846). 

Суддя К. І. Олійник