Справа № 749/1915/25
Номер провадження 2-а/749/15/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"03" вересня 2026 р. місто Сновськ

Сновський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді:    Кравчук М. В.
за участю секретаря:   Павленко В. В.

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Хоминської О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Сновськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

29.12.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання розмістити споруди, що знаходяться на її земельній ділянці в безпосередній близькості від частини житлового будинку позивача на безпечну відстань згідно чинного законодавства, протипожежних та санітарних норм: господарську споруду - на відстань 10 метрів (Додаток 3.1 п. 1 Таблиці 1 ДБН), вуличну вбиральню - на відстань 15 метрів (п. 3.26 ДБН).
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач без погодження з позивачем та з порушенням встановлених нормативних відстаней збудувала на своїй присадибній ділянці господарську споруду (на відстані 5 метрів від частини будинку позивача) та встановила вуличну вбиральню (на відстані 7 метрів від частини будинку позивача). Позивач зазначає, що розміщення вказаних об`єктів створює загрозу пожежній безпеці, порушує санітарно-гігієнічні вимоги та правила добросусідства. Звернення до відповідача та органів місцевого самоврядування позитивного результату не дали, у зв`язку з чим він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 29.12.2025 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2026 р. ухвалу Сновського районного суду Чернігівської області від 29.12.2025 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
08.04.2026 р. справа № 749/1915/25 надійшла до Сновського районного суду Чернігівської області.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 09.04.2026 р. прийнято до свого провадження справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07.05.2026 р.
30.04.2026 р. від відповідача надійшов відзив, зареєстрований за вх. № 2307, у якому відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що спірні господарські споруди (дровник і вулична вбиральня) існували на земельній ділянці задовго до поділу майна колишнього подружжя за рішенням суду у 2019 році, під час якого позивач жодних заперечень щодо їх розташування не висловлював. На думку відповідача, зменшення відстаней та порушення норм відбулося не з її вини, а внаслідок власних дій позивача, який у 2020 році самостійно збудував прибудову (кухню) до своєї частини будинку без урахування вже існуючих на той час споруд. Крім того, позивач не зазначив чіткого періоду виникнення порушення своїх прав, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
07.05.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в іншому провадженні.
04.06.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
02.07.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 09.07.2026 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 06.08.2026 р.
06.08.2026 р. справу знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді у справі № 749/581/26.
Позивач у судовому засіданні 03.09.2026 р. підтримав позовні вимоги, зазначивши, що у відповідача є можливість перенесення будівель, а у нього іншої можливості для забудови немає. Також зазначив, що наявне порушення протипожежних норм, оскільки ці тимчасові споруди можуть загорітися, що впливає на його життя та здоров`я та його 90-річної матері, яка проживає разом з ним, а розміщення вбиральні створює незручності (неприємні запахи). Позивач на фотографіях житлового будинку, наданих відповідачем, продемонстрував спірні об`єкти. Крім того, у судовому засіданні позивач визнав, що спірні об`єкти були побудовані у період 1995 – 2013 року під час спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. 
Представник відповідача у судовому засіданні 03.09.2026 р. проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві, та наголосила, що нормативні відстані змінилися саме під час зведення прибудови самим позивачем у 2020 році, а в умовах поділу єдиної земельної ділянки на дві можливості забудови є обмеженими, так як площі земельних ділянок сторін складають по 3, 5 сотки. Представник відповідача звернула увагу суду на ту обставину, що відповідач надавала письмову згоду у БТІ на здійснення позивачем прибудови у 2020 році, а вже після оформлення прибудови позивач почав вимагати від неї знесення вбиральні та навісу. 
Відповідач у судовому засіданні 03.09.2026 р. підтримала доводи свого представника та зауважила щодо неприємних запахів, що має вбиральню у будинку та вуличним туалетом майже не користується, про що позивачу відомо. Під навісом стоїть велосипед. Зауважила, що даний спір виник у зв`язку зі сталими неприязними відносинами між позивачем та нею як колишнім подружжям.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 24.04.2019 р. у справі № 749/1464/18 визнано за ОСОБА_2 право власності на 56 % частини житлового будинку АДРЕСА_1 , виділивши в натурі кімнати на першому: коридор 1-1 площею 9,8. м. кв., роздягальня 1-2 площею 1,2 м. кв., жила кімната 1-3 площею 9,6 м. кв., туалет 1-8 площею 1,9 м. кв., котельня 1-9 площею 4,2 м. кв., кухня 1-10 площею 13,7 м. кв; коридор І площею, 6,3 м. кв., кладова II площею 1,2 м. кв., тамбур ПІ площею 5,1 м. кв.; на другому поверсі (мансарда) кімнати: сходова клітина 1-11 площею 2,5 мі кв;, частина коридору 1-12 площею, 17,7 м кв., кімната 1-13 площею 14,2 м. кв.
Зобов`язано ОСОБА_2 в житлового будинку АДРЕСА_1 , замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-6 та 1-8 і 1-13 та 1-14. Влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 і 1-8. Влаштувати перегородку в приміщенні 1-12 для облаштування приміщення 17,7 кв.м.
Зобов`язано ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 влаштувати окремий облік споживання електроенергії з єдиного джерела постачання після отримання дозволу спеціалізованої організації. Переобладнати систему опалення своєї частини будинку. Переобладнати систему газопостачання своєї частини будинкуз єдиного джерела постачання після отримання дозволу спеціалізованої організації. Переобладнати систему водопостачання з єдиного джерела постачання та забезпечити систему водовідведення своєї частини будинку за наявності дозволу спеціалізованої організації.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини у праві власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши земельну ділянку 0,0350 га, згідно висновку спеціаліста будівельно-технічного дослідження С-8177 від 26.11.2018 р. пo лініям: Д-Б-В-М-Л-К-І-И-З-Ж-Є-Е-Д.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 44 % частини житлового будинку будинку АДРЕСА_1 , виділивши в натурі кімнати на першому поверсі: жила кімната 1-4 площею 18,9 м. кв., жила кімната 1-5 площею 12,7 м. кв., коридор 1-6 площею 3,3 м. кв., ванна 1-7 площею 6,2 м. кв. на другому поверсі (мансарда) кімнати: частина коридору 1-12 площею, 13,7 м. кв., кімната 1-14 площею 13,6 м. кв.
Зобов`язано ОСОБА_1 влаштувати індивідуальний вхід-вихід в стіні приміщення 1-5. Замурувати дверні проріз між приміщеннями 1-1 та 1-4 і 1-6. Влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-4 і 1-5.
Зобов`язано ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 влаштувати окремий облік споживання електроенергії з єдиного джерела постачання після отримання дозволу спеціалізованої організації. Переобладнати систему опалення своєї частини будинку. Переобладнати систему газопостачання своєї частини будинкуз єдиного джерела постачання після отримання дозволу спеціалізованої організації. Переобладнати систему водопостачання з єдиного джерела постачання та забезпечити систему водовідведення своєї частини будинку за наявності дозволу спеціалізованої організації.
Визнано за ОСОБА_1 право власності частини у праві власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши земельну ділянку 0,0350 га, згідно висновку спеціаліста будівельно технічного дослідження С-8177 від 26.11.2018 року по лініям: А-Д-Е-Є-Ж-З-И-І-К-Л-М-Г-А (а. с. 73-75).
Згідно з копією акта № 16 від 17.11.2025 р. комісія з обстеження житлових умов Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області у складі інспектора з благоустрою Станішевської Т. Л., головного спеціаліста відділу юридичної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Борсук В. П., головного спеціаліста відділу земельних відносин та агропромислового розвитку ОСОБА_3 , головного спеціаліста з питань архітектури та містобудування відділу житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування ОСОБА_4 , по заяві ОСОБА_1 (за адресою АДРЕСА_2 ), здійснили перевірку даних, вказаних у заяві від 13.11.2025 р. щодо вирішення питання встановлення сусідкою багатоквартирного будинку вуличної вбиральні та господарської споруди з порушенням всіх санітарних та пожежних норм.
17.11.2025 р. комісією з обстеження житлових умов Сновської міської ради був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 .
По прибутті за вищевказаною адресою в заявника та сусідки були запитані установчі документи на земельну ділянку та виявлено, що дані суміжні земельні ділянки приватизовані. У вуличній вбиральні та нежитловій будівлі відсутній фундамент отже вони є тимчасовими спорудами відповідно до ч. 6 постанови КМ України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію».
Було здійснено заміри від вуличної вбиральні до частини будинку заявника (становить 8 м). ОСОБА_2 стверджувала, що дана вбиральня та господарська споруда були збудовані до розширення ОСОБА_1 своєї житлової площі (на підтвердження чого в сусідки ОСОБА_2 є фото двору до розширення частини будинку ОСОБА_1 ).
Отже заявник повинен був враховувати відстань до вбиральні та тимчасових споруд при розширенню (будівництва) своєї частини будинку. Сусідка ОСОБА_2 пояснила, що перенести вуличну вбиральню ще далі не має змоги так як це буде поза межею її ділянки.
Було обговорено також зелені насадження на частині земельної ділянки ОСОБА_2 та рекомендовано їй пересадити саджанець плодово-ягідного дерева відповідно з нормами.
Рішення комісії: керуючись главою 17 (добросусідства) Земельного кодексу України рекомендовано в подальшому з метою вирішення конфліктних ситуацій знаходити порозуміння з сусідами (а. с. 6).
З копії технічного паспорта від 02.10.2020 р. вбачається, що в характеристиці будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами зазначено 2020 рік спорудження прибудови А2-1 (а. с. 76-78).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд звертає увагу на таке.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частини перша та друга статті 3 Конституції України).
Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України).
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України).
Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1 і 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція 1950 року)).
Хоча мета статті 8 Конвенції головним чином полягає у захисті особи від свавільного втручання державних органів, вона може включати в себе вжиття органами заходів для забезпечення поваги до приватного життя та житла. Забруднення довкілля може вплинути на добробут осіб та такою мірою перешкоджати їм користуватися своїм житлом, що негативно вплине на їхнє приватне та сімейне життя, при цьому серйозно не загрожуючи їхньому здоров`ю.
Стаття 8 Конвенції є застосовною, якщо небезпечний вплив, якому ймовірно піддавалися відповідні особи, достатньо пов`язаний із приватним та сімейним життям у розумінні статті 8 Конвенції. За відсутності прямих доказів фактичної шкоди стороні слід встановити, чи потенційні загрози довкіллю, спричинені місцем розташування об`єкта, який може завдати шкоди, були пов`язані з приватним життям та житлом настільки, щоб негативно вплинути на «якість життя» та зумовити застосування вимог статті 8 Конвенції.
Принципи, які застосовуються до оцінки відповідальності держави за статтею 8 Конвенції в екологічних справах, загалом схожі незалежно від того, чи має справа розглядатися з точки зору позитивного обов`язку держави щодо вжиття належних та відповідних заходів для гарантування прав заявника за пунктом 1 статті 8 Конвенції або у контексті виправданого відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції «втручання органів державної влади». (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 4 вересня 2014 року у справі «Дземюк проти України» (Dzemyuk v. Ukraine, заява № 42488/02, пункти 81-82, 87-89).
Загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина п`ята статті 12 ЦК України).
Власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (пункт «е» частини першої статті 91 ЗК України).
Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).
Посилаючись на таке правове обґрунтування ВС у постанові від 29.05.2026 р. (справа № 743/1920/23) зауважив, що зведення спірної споруди без дотримання встановлених законодавством України норм із урахуванням обставин справи може вказувати на порушення прав позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 686/23737/15-ц).
У вказаній справі ВС висловив позицію, що для балансування інтересів сторін згідно з доктриною порушення добросусідства (doctrine of nuisance) важливо встановити:
- що було споруджено раніше;
- чи було таке спорудження на той час правомірним, зокрема, чи відповідало встановленим вимогам стосовно вибору місця та відстаней до інших об`єктів;
- чи не було таке спорудження проявом недобросовісної поведінки, спрямованої на унеможливлення ефективного використання іншої земельної ділянки для життєдіяльності її власника.
Так судом встановлено (що не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України) наступні обставини, які визнані учасниками справи у судовому засіданні 03.09.2026 р.:
1) вбиральня та господарська будівля відповідача були споруджені раніше прибудови А2-1 позивача (1995-2013 роки проти 2020 року відповідно); відповідач надала позивачу письмову згоду для будівництва ним прибудови у 2020 році;
2) питання правомірності спорудження у період 1995 – 2013 років судом не досліджується, оскільки на момент спорудження не існувало об`єкта прибудови позивача та сторони не заперечують правомірність такого спорудження;
3) вбиральня та господарська будівля відповідача будувалися позивачем та відповідачем спільно на визначених ними частинах земельної ділянки як подружжям.
Станом на дату розгляду справи судом згідно таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» допустимі відстані від житлових будинків та літніх кухонь: господарські будівлі – 15 метрів, дворові вбиральні – 20 метрів, септик продуктивністю, 1-3 м3/добу – 8 метрів.
Станом на дату розгляду справи судом таблицею 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» передбачені відстані між житловими будинками та до виробничих будинків, сільськогосподарських будівель і споруд в залежності від ступеня вогнестійкості.
Аналогічні положення містилися у п. 3.25а* наказу Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень. ДБН 360-92» (далі - ДБН 360-92), на які посилається позивач, із зазначенням, що відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.
Таблицею 3.2а визначено, що відстань майданчику для компосту та дворових вбиралень від житлових будинків повинна становити не менше 15 метрів, септик продуктивністю в м/куб/добу, до - 1м/куб, від 1-3 м/куб від житлового будинку та літньої кухні відповідно 5 метрів, 8 метрів.
Як вбачається з акта № 16 відстань від вуличної вбиральні до частини будинку становить 8 метрів.
Ступені вогнестійкості спірних будівель наявними в матеріалах справи доказами не визначаються.
При прийнятті рішення суд керується принципом диспозитивності та зазначає, що у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Так в матеріалах справи відсутні наступні характеристики об`єктів: господарської споруди – щодо ступеня вогнестійкості, відстані до будинку; вбиральні – щодо статусу дворової вбиральні/септика, продуктивності.
Між тим, судом встановлено, що вбиральня і господарська споруда на момент здійснення позивачем прибудови вже існували та були побудовані на місцях, визначених в тому числі позивачем у період 1995-2013 років.
Тому при вирішенні цього спору суд повертається до положень частини першої статті 103 ЗК України та наголошує, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.
В розумінні цієї норми саме на позивача, як такого, що здійснив забудову пізніше, було покладено обов`язок по здійсненню цієї забудови таким чином, щоб це спричинило для відповідача найменше незручностей, в тому числі і щодо переміщення тимчасових споруд.
Сама по собі ознака тимчасовості не може викликати у особи обов`язок перенесення споруд кожного разу, коли хтось із сусідів добудовує певні об`єкти. У цьому, на переконання суду, і полягає зміст добросусідства в межах предмета спору.
Відтак відсутні підстави для задоволення позову.
Питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору вирішенню не підлягає.
Понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн згідно квитанції № 7 від 29.04.2026 р., квитанції № 1 від 03.09.2026 р. та розрахунку оплати витрат за правничу допомогу від 27.04.2026 р. слід стягнути з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст. ст. 81, 133, 141, 142, 263-265, 268, 273, 274, 275, 279 - 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7000, 00 гривень (сім тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя          М. В. Кравчук

(Повний текст рішення складено 03.09.2026 р.)