Справа № 132/2042/26
3/132/926/26 
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 серпня 2026 року          місто Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області СЄЛІН Є.В., розглянувши матеріал, який надійшов з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердичів Житомирської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, розлученого, працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП документально не підтверджений, до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 – 13 червня 2026 року о 14год.50хв. рухаючись по автодорозі М-21, 282км., місто Калинівка Хмільницького району Вінницької області, повторно протягом року, керував транспортним засобом марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, чим порушив п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Шох К.А., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , та його захисника – адвоката Шох К.А., суд виходить із такого.
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, а також оскаржити постанову по справі. 
Згідно зі статтею 271 КУпАП захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання та користуватися іншими правами, передбаченими законами України. 
Таким чином, право на ознайомлення з матеріалами справи є складовою права особи на захист та відповідною процесуальною гарантією реалізації принципу змагальності.
Водночас зазначене право за своїм змістом є правом, а не обов`язком особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника. Реалізація цього права передбачає вчинення відповідною особою конкретних процесуальних дій, спрямованих на ознайомлення з матеріалами справи, отримання їх копій, подання доказів, заявлення клопотань тощо.
При цьому на суд не покладається обов`язок примусово забезпечувати реалізацію такого права замість самої особи або її захисника, якщо судом створено належні та реальні умови для його здійснення.
Конституційний Суд України в своїх рішеннях звертав увагу на те, що право на правову допомогу є гарантованою Конституцією України можливістю особи одержати юридичні послуги, а реалізація цього права залежить, зокрема, від волі особи, яка бажає таку допомогу отримати. 
Крім того, відповідно до пунктів 1, 3, 5 та 7 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, забезпечення обвинуваченому права на захист та розгляд справи судом у розумні строки. 
Зазначені засади мають застосовуватися у взаємозв`язку та не можуть тлумачитися таким чином, щоб право особи на захист перетворювалося на безумовну підставу для необмеженого відкладення розгляду справи за відсутності об`єктивних причин для цього.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці також виходить із того, що у провадженнях, які за своїм характером охоплюються гарантіями статті 6 Конвенції, особі має бути забезпечено достатній час та можливості для підготовки свого захисту, а також можливість захищати себе особисто або за допомогою обраного нею захисника. Водночас оцінка дотримання цих гарантій здійснюється з урахуванням конкретних обставин справи та фактичної можливості особи реалізувати свої процесуальні права
У даній справі встановлено, що 16.06.2026 року до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 692043, складений стосовно ОСОБА_2 за частиною першою статті 130 КУпАП.
17.06.2026 року, тобто вже наступного дня після надходження матеріалів до суду, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат Шох Кристина Антонівна (ордер на надання правничої допомоги серії АХ № 1359041, виданий 17.06.2026 року на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 15.06.2026 року, яким повноваження адвоката не обмежуються), звернулася до суду з клопотанням, у якому безпосередньо посилалася на необхідність ознайомлення з матеріалами справи та просила забезпечити їй можливість такого ознайомлення до початку судового розгляду.
Із самого змісту поданого клопотання вбачається, що захисник – адвокат Шох К.А. просила не лише забезпечити можливість ознайомлення з матеріалами справи, але й визначила конкретний бажаний спосіб такого ознайомлення - шляхом надсилання сканованих матеріалів на електронну адресу або їх розміщення у створеній нею папці на сторонньому сервісі Google Drive, а також просила завантажити відеозаписи до підсистеми «Електронний суд».
Разом із тим, право особи, передбачене статтями 268, 271 КУпАП, полягає саме у можливості ознайомитися з матеріалами справи, а не у безумовному праві вимагати надання таких матеріалів виключно у визначений нею спосіб.
Тобто вибір конкретного способу ознайомлення не може підміняти саме право на доступ до матеріалів справи та не може використовуватися як процесуальна умова, від якої залежить можливість суду здійснювати розгляд справи.
Суд звертає увагу, що чинне законодавство не покладає на суд безумовного обов`язку передавати матеріали справи про адміністративне правопорушення на особисту електронну адресу учасника або завантажувати їх на сторонні сервіси хмарного зберігання даних за посиланням, наданим самим учасником.
Більше того, передача матеріалів судової справи сторонньому сервісу хмарного зберігання не є тотожною процесуальному способу ознайомлення з матеріалами справи, прямо передбаченому КУпАП, та повинна оцінюватися судом з урахуванням вимог щодо захисту інформації, персональних даних, цілісності матеріалів судової справи та належного забезпечення їх збереження.
Водночас ОСОБА_2 та її захисник – адвокат Шох К.А. не були позбавлені можливості ознайомитися з матеріалами справи у встановленому законом порядку, у тому числі безпосередньо в суді, зробити необхідні виписки, копії та реалізувати інші передбачені статтями 268, 271 КУпАП процесуальні права.
Суд зі своєї сторони, 01.07.2026 року долучив відповідні матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема наявні відеозаписи з відеореєстраторів (нагрудних бодікамер) працівників органу Національної поліції, до матеріалів електронної судової справи в підсистемі «Електронний суд».
Особливо важливим у цьому контексті є те, що від моменту надходження клопотання захисника – адвоката Шох К.А. - 17.06.2026 року до дати судового засідання 10.08.2026 року минуло понад сім тижнів.
Таким чином, у сторони захисту був об`єктивно достатній проміжок часу для того, щоб ознайомитися з матеріалами справи, отримати необхідні копії, переглянути наявні відеозаписи, узгодити позицію захисту, підготувати відповідні докази та заявити перед судом необхідні клопотання.
При цьому ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 , ні його захисник – адвокат Шох К.А., протягом зазначеного періоду не надали суду доказів того, що вони фактично зверталися до суду для ознайомлення з матеріалами справи та їм у цьому було відмовлено, або що суд будь-яким іншим чином створював перешкоди для реалізації їхнього права на захист.
Саме по собі подання 17.06.2026 року клопотання про ознайомлення з матеріалами справи не свідчить про те, що ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Шох К.А. були позбавлені можливості реалізувати це право надалі.
Так само подане клопотання не містило безумовної заяви про неможливість участі у судовому засіданні, не містило конкретної дати, до якої сторона захисту просила відкласти розгляд справи, та не звільняло їх від обов`язку належним чином реагувати на призначення справи до розгляду.
Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водночас за відсутності такої особи справа може бути розглянута за умови наявності даних про її своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Отже, законодавець не встановлює безумовної заборони на розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, а пов`язує можливість такого розгляду, зокрема, з належним повідомленням особи та відсутністю клопотання про відкладення розгляду.
Як встановлено судом, 10.08.2026 року ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Шох К.А. у судове засідання не з`явилися.
При цьому будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, повідомлень про поважні причини неявки, відомостей про неможливість участі у судовому засіданні або інших обставин, які об`єктивно перешкоджали б проведенню судового розгляду, до суду не подали.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав вважати, що неявка зазначених осіб була зумовлена неможливістю належним чином підготувати захист або ненаданням їм судом доступу до матеріалів справи.
Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що сторона захисту завчасно знала про існування справи, знала про необхідність ознайомлення з її матеріалами, мала значний проміжок часу для реалізації відповідного права та була вправі звернутися до суду для фактичного ознайомлення з матеріалами.
Суд також враховує, що право на захист не означає право сторони визначати момент, спосіб та тривалість судового розгляду на власний розсуд. Реалізація процесуальних прав повинна здійснюватися добросовісно та у взаємозв`язку з обов`язком поважати встановлений порядок судового провадження.
Протилежний підхід, за якого саме лише подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, незалежно від подальшої поведінки відповідної особи, автоматично унеможливлювало б розгляд справи, фактично дозволяв би безстроково відкладати розгляд справи без необхідності повідомляти суд про конкретні причини неявки чи просити про відкладення розгляду.
Такий підхід не відповідав би принципу розумних строків судового розгляду, який прямо закріплений статтею 129 Конституції України. 
Право на захист у цій справі було забезпечене шляхом надання стороні можливості ознайомитися з матеріалами, подати докази, заявити клопотання, скористатися правовою допомогою та взяти участь у розгляді справи.
За наведених обставин відсутність ОСОБА_2 та його захисника – адвоката Шох К.А. у судовому засіданні 10.08.2026 року за відсутності будь-якого повідомлення про причини неявки та клопотання про відкладення розгляду справи суд розцінює як їхнє невикористання наданої їм процесуальної можливості взяти участь у судовому розгляді, а не як обставину, що свідчить про порушення права на захист.
Суд при цьому виходить із необхідності забезпечення реального, а не формального права на захист. У цій справі сторона захисту мала достатній час та фактичну можливість підготуватися до розгляду справи. Європейський суд з прав людини у контексті статті 6 Конвенції також оцінює, чи були особі фактично надані достатні час та можливості для підготовки захисту, а не лише формальну наявність відповідного права в національному законодавстві. 
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, тривалості часу, який минув від моменту подання захисником клопотання про ознайомлення з матеріалами справи до призначеної дати судового розгляду, відсутності відомостей про створення судом будь-яких перешкод у доступі до матеріалів справи, а також неявки у судове засідання без повідомлення причин такої неявки та без подання клопотання про відкладення розгляду справи, суд приходить до висновку, що проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_2 та його захисника – адвоката Шох К.А., не порушує їх права на захист та не перешкоджає повному, всебічному й об`єктивному з`ясуванню обставин справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, оскільки останні були належним чином повідомлені про судовий розгляд, мали реальну та достатню можливість завчасно ознайомитися з матеріалами справи та підготувати свій захист, однак у судове засідання не з`явилися і клопотання про відкладення розгляду справи не подали.
При цьому судом враховано, що частиною другою статті 268 КУпАП визначено перелік справ про адміністративні правопорушення, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. При цьому в переліку таких справ немає посилання на справи про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП.
Тобто за змістом частини другої статті 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, не є обов`язковою.
Строки розгляду справ про адміністративні правопорушення визначені статтею 277 КУпАП, згідно положень якої справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи . Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 42-2, частиною першою статті 44, статтями 44-1, 106-1, 106-2, 162, 172-10 - 172-20, 173, 173-1, частинами другою і третьою статті 173^-8, статтями 178, 185, частиною першою статті 185-3, статтями 185-7, 185-10, 188-22, 203 - 206-1, розглядаються протягом доби, статтями 146, 160, 173-2, 185-1, 212-7 - 212-20 - у триденний строк, статтями 46-1, 166-9, 176 і 188-34 - у п`ятиденний строк, статтями 101-103 цього Кодексу – у семиденний строк. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152^-1 цього Кодексу, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, розглядаються уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервiстами, якi перебувають у запасi Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України) у триденний строк після надходження відповідної заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.  Законами України може бути передбачено й інші строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.  Строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.12.2024 року у справі № 990SCGC/20/24 (номер провадження 11-222сап24) виснувала, що статтею 277 КУпАП, зокрема, встановлено п`ятнадцятиденний строк розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 цього Кодексу (пункт 106). ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні (пункт 107). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи (пункт 108). Питання своєчасного розгляду справ про адміністративні правопорушення із дотриманням строку, визначеного статтею 38 КУпАП, має бути предметом постійної уваги та контролю суддів, у провадженні яких перебувають такі справи. Судді не повинні допускати безпідставних зволікань із розглядом справ цієї категорії та вживати усіх можливих заходів, які забезпечать їх розгляд у строк, визначений законом, або у строк, який з урахуванням обставин справи можна визнати розумним та який не виходить за межі тримісячного строку з дня вчинення правопорушення (пункт 109). З огляду на завдання проваджень у справах про адміністративні правопорушення, визначені статтею 245 КУпАП, недотримання суддею встановлених КУпАП правил щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення має істотний негативний наслідок, зокрема невиконання завдань цього Кодексу щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так й іншими особами (пункт 110). Судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків (пункт 111).
Згідно пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.
Велика палата Верховного суду у постанові від 23.08.2018 року у справі №11-237сап18, звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.
Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).
У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Згідно сталої правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 520/5386/15-ц, від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення без наявності для того правових підстав та її розгляд з порушенням строків визначених законом, може свідчити про недотримання суддею встановлених КУпАП правил щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, що буде мати істотний негативний наслідок, зокрема невиконання завдань цього Кодексу щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так й іншими особами.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків:
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно норм статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 692043 від 13.06.2026 року слідує, що ОСОБА_2 – 13 червня 2026 року о 14год.50хв., рухаючись по автодорозі М-21, 282км., місто Калинівка Хмільницького району Вінницької області, повторно протягом року, керував транспортним засобом марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, чим порушив п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол відповідає вимогам статті 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.
Згідно з пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Наявність відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: 
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 692043 від 13.06.2026 року;
рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Броварного А. від 13.06.2026 року;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.06.2026 року; 
довідкою інспектора ГАП батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Грабовського В.;
копіями постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7367592 від 13.06.2026 року за ч.4 ст.126 КУпАП, серії ЕНА № 7367435 від 13.06.2026 року за ч.1 ст.122 КУпАП;
копією постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М. від 16.03.2026 року у справі № 175/23/26 (номер провадження 3/175/6/26); 
письмовим поясненням ОСОБА_2 від 13.06.2026 року;
відеозаписом з технічного засобу, відомості щодо якого внесені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 692043 від 13.06.2026 року слідує, що ОСОБА_2 – 13 червня 2026 року о 14год.50хв. рухаючись по автодорозі М-21, 282км., місто Калинівка Хмільницького району Вінницької області, повторно протягом року, керував транспортним засобом марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, чим порушив п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 за наявності у нього фактичної можливості заперечувати щодо обставин, наведених у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення, та викласти свої заперечення та/або застереження щодо суті правопорушення у відповідній графі 14 протоколу «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», жодних дій з приводу цього не вчинив, підписав протокол без жодних заперечень, дії працівників поліції не оскаржував.
Обставини, які викладені у протоколі підтверджуються наступними доказами:
рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Броварного А. від 13.06.2026 року, згідно якого, 13.06.2026 року о 14год.50хв. на автодорозі М-21, 282км., місто Калинівка, був зупинений транспортний засіб марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_2 , у якого були виявлені явні ознаки наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), та якому було запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, від чого водій ОСОБА_2 категорично відмовився, у зв`язку із чим був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.06.2026 року, згідно якого, водію транспортного засобу марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » - ОСОБА_2 за наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), було запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, а саме в КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, від чого він фактично відмовився, що прослідковується з його дій, зафіксований на відеозаписи з технічного засобу;
довідкою інспектора ГАП батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Грабовського В., згідно якої, ОСОБА_2 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 16.07.2024 року, протягом поточного року притягувався до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП;
копіями постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7367592 від 13.06.2026 року за ч.4 ст.126 КУпАП, серії ЕНА № 7367435 від 13.06.2026 року за ч.1 ст.122 КУпАП, згідно яких підтверджено факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 , та правомірності зупинення його працівниками органу Національної поліції;
копією постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М. від 16.03.2026 року у справі № 175/23/26 (номер провадження 3/175/6/26), що набрала законної сили 27.03.2026 року, згідно якої, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000грн.00коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік;
письмовим поясненням ОСОБА_2 від 13.06.2026 року, згідно якого, він підтверджує, що 13.06.2026 року о 14год.50хв. на автодорозі М-21, 282км., місто Калинівка, керував транспортним засобом марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та був зупинений працівниками органу Національної поліції, від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння відмовився;
відеозаписами з технічного засобу, відомості щодо якого внесені до протоколу про адміністративне правопорушення, згідно яких, чітко зафіксований факт зупинки транспортного засобу марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_2 , у якого були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, про що повідомлено останньому та запропоновано йому пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я на факт вживання наркотичних речовин, від чого він фактично відмовився. Лише після цього, був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Суд звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження).
Таким чином, перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться шляхом медичного огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, а не на місці зупинки транспортного засобу, що і було запропоновано водію ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на виявлення у нього стану наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я під час ведення відеофіксації на технічний засіб, відомості щодо якого внесені до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень статті 266 КУпАП, під час проведення огляду особи на стан сп`яніння поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зі змісту дослідженого судом відеозапису вбачається, що на ньому чітко зафіксовано роз`яснення ОСОБА_2 підстав для проведення огляду, пропозицію пройти огляд у встановленому законом порядку, а також його фактичну відмову від такого огляду. Відеозапис дає можливість ідентифікувати учасників події, послідовність їхніх дій та зміст висловлювань, а тому є належним і допустимим доказом у розумінні статей 251, 252 КУпАП.
Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно частини 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно приписів статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт відмови ОСОБА_2 , який повторно протягом року керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, знайшов своє підтвердження та повністю доведений поза розумним сумнівом в ході даного судового розгляду, а його дії за ч.2 ст.130 КУпАП правильно кваліфіковано.
Слід зауважити, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за статтею 130 КУпАП, оскільки ця обставина не має значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до статті 266 КУпАП, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівник поліції уповноважений виявляти ознаки можливого наркотичного сп`яніння та у разі їх наявності направляти особу до закладу охорони здоров`я для проведення відповідного медичного огляду.
За своєю правовою природою такі повноваження є дискреційними, тобто передбачають надання посадовій особі права оцінювати фактичні обставини конкретної ситуації та приймати рішення в межах і спосіб, визначені законом. Дискреційні повноваження працівника поліції у цій сфері полягають не у встановленні факту наркотичного сп`яніння, а у наданні первинної оцінки поведінці особи та наявним зовнішнім ознакам, які можуть свідчити про перебування водія під впливом наркотичних чи психотропних речовин.
Науково обґрунтованим є те, що наркотичне сп`яніння, на відміну від алкогольного, не завжди супроводжується наявністю об`єктивних показників, які можуть бути встановлені за допомогою спеціальних технічних засобів безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу. Різні види наркотичних та психотропних речовин по-різному впливають на психофізичний стан людини, викликаючи зміни поведінки, координації рухів, мови, швидкості реакції, емоційного стану, а також фізіологічних реакцій організму, зокрема стану зіниць. Саме тому первинне виявлення можливого наркотичного сп`яніння у світовій та вітчизняній медичній практиці здійснюється шляхом клінічного спостереження за особою та оцінки сукупності зовнішніх ознак її поведінки.
Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що ознаками наркотичного сп`яніння можуть бути, зокрема, звужені або розширені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість або почервоніння обличчя, порушення координації рухів, мови, поведінка, що не відповідає обстановці, надмірна жвавість або загальмованість. Виявлення таких ознак віднесено саме до компетенції працівника поліції.
Таким чином, закон не покладає на працівника поліції обов`язку достеменно встановити факт перебування особи у стані наркотичного сп`яніння до її направлення до медичного закладу. Навпаки, медичний огляд і є процесуальним засобом перевірки обґрунтованості підозри поліцейського щодо можливого перебування особи у такому стані. Остаточне вирішення питання про наявність або відсутність наркотичного сп`яніння належить виключно до компетенції лікаря закладу охорони здоров`я, а не працівника поліції.
Отже, наявність у поліцейського об`єктивно зафіксованих ознак, передбачених Інструкцією, є достатньою правовою підставою для виникнення у нього обґрунтованої підозри щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння та, відповідно, для висунення законної вимоги про проходження медичного огляду.
На наявному у справі та дослідженому судом відеозаписі прослідковуються ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_2 , які зафіксовані в справі про адміністративне правопорушення. 
Поведінка водія ОСОБА_2 , його рухи та мова, що зафіксовані на відеозаписі, вказують на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння. 
Таким чином, працівники органу Національної поліції правомірно запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на виявлення стану наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я.
Згідно статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до пункту 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За нормами статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій, серед іншого, зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського.
Пунктом 2.5 ПДР України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З урахуванням вищенаведеного, водій ОСОБА_2 зобов`язаний був неухильно виконати вимогу поліцейського та пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, як це визначено законом, проте дану вимогу умисно та свідомо не виконав, що прослідковується з досліджених матеріалів справи та відеозаписів з технічного засобу.
Статтею 60 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази.
Особою, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 не доведено, що вимога поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, була явно злочинною.
Невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17).
Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.
Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 суду не надано.
За порушення пункту 2.5 ПДР України, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП, яка вміняється ОСОБА_2 .
Відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. 
Відмова від проходження огляду не означає лише вербальну, словесну відмову, але такою відмовою слід вважати невчинення певних дій.
Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.
Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. 
Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що працівниками поліції в зрозумілій формі було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Суд зазначає, що порядок виявлення стану наркотичного сп`яніння передбачає обов`язок водія після отримання відповідної законної пропозиції працівника поліції без зволікань висловити свою згоду або незгоду на проходження огляду та, у разі згоди, пройти його у визначеному законом порядку. Відсутність чіткої відповіді, затягування часу, ухилення від визначення власної позиції та інші дії, спрямовані на уникнення проходження огляду, за своїм змістом не можуть розцінюватися як належне виконання водієм обов`язків, покладених на нього законодавством.
Суд враховує, що огляд на стан наркотичного сп`яніння повинен проводитися невідкладно після виявлення відповідних ознак, оскільки плин часу об`єктивно впливає на можливість встановлення факту перебування особи у стані сп`яніння. Саме тому будь-які дії водія, спрямовані на безпідставне затягування процедури огляду, суперечать меті та завданням правового регулювання у сфері безпеки дорожнього руху.
Поведінка ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції свідчить про відсутність наміру пройти огляд та про свідоме ухилення від його проведення. 
ОСОБА_2 чітко заявив про відмову від проходження медичного огляду, при цьому не навів жодних об`єктивних причин чи обставин, які б перешкоджали його проходженню. Така поведінка свідчить про усвідомлений характер прийнятого рішення та підтверджує небажання ОСОБА_2 пройти огляд у встановленому законом порядку.
Суд звертає увагу, що після висловлення відмови від проходження огляду ОСОБА_2 не був позбавлений можливості самостійно звернутися до будь-якого уповноваженого закладу охорони здоров`я для проведення відповідного медичного огляду з метою підтвердження своєї тверезості та спростування підозри працівників поліції щодо перебування у стані наркотичного сп`яніння.
Жодних об`єктивних перешкод для такого звернення матеріали справи не містять, а сам ОСОБА_2 про наявність таких перешкод не заявляв. Водночас будь-яких доказів того, що після завершення спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 самостійно звертався до закладу охорони здоров`я, проходив відповідне медичне обстеження або вживав інших заходів для документального підтвердження відсутності стану наркотичного сп`яніння, суду не надано.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно положень статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Призначаючи адміністративне стягнення, суд враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб, а тому таке правопорушення не може бути визнано малозначним.
Відповідно до положень статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. 
Санкцією ч.2 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність у виді штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Слід зауважити, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є безальтернативним.
Враховуючи вимоги закону, конкретні обставини справи та особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_2 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Як зазначено вище, санкцією ч.2 ст.130 КУпАП передбачене додаткове покарання у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу чи без такого. 
Відповідно до положень ст.28 КУпАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.  Порядок застосування оплатного вилучення і види предметів, які підлягають вилученню, встановлюються цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, оплатне вилучення транспортного засобу є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч.6 ст.121, ч.2 та 3 ст.130 КУпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Будь-яких даних про належність ОСОБА_2 транспортного засобу марки (моделі) «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на праві приватної власності до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено, а тому суд позбавлений можливості застосувати додаткове стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу. 
Визначена судом міра адміністративного стягнення до ОСОБА_2 , буде необхідною і достатньою для попередження його від скоєння нових адміністративних правопорушень.
У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 130, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000грн.00коп. в дохід держави на рахунок (IBAN) UA418999980313080149000002001, отримувач: ГУК у Вінницькій обл./Він.обл/21081300, ЄДРПОУ 37979858, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 665грн.60коп. на номер рахунку (IBAN) UA908999980313111256000026001, отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, Казначейство України (ЕАП).
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується  подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП, та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя