Справа № 758/12819/25 
Категорія 75 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Вигівська В. В., 
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Лозицької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги уточнювалися та згідно редакції позовної заяви від 11.12.2025 р. позовні вимоги були обґрунтовані тим, що на підставі заяви від 09.08.2024 року ОСОБА_1 з 13.08.2024 року був прийнятий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва на роботу на посаду сторожа, що підтверджується витягом з наказу по особовому складу від 13.08.2024 року №160-к.
17 липня 2025 року працівниками Відповідача, начальником відділу кадрів ОСОБА_12, завідувачем господарства ОСОБА_3 , водієм ОСОБА_4 та сторожем ОСОБА_5 складено акт про відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого, 17.07.2025 року о 21:15 год Позивач був відсторонений від роботи у зв`язку із зверненням лікаря загальної практики-сімейного лікаря Амбулаторії ЗП-СМ N?4 ОСОБА_6 до виконувача обов`язків директора ОСОБА_7 із повідомленням про трудову суперечку (конфлікт), яка сталась цього ж дня о 19:00 год.
Позивач зазначає, що вказаний акт про відсторонення від роботи сторожа від 17.07.2025 року Позивачу вручено 24.07.2025 року на підставі попередньо поданої ним заяви від 24.07.2025 року. До цієї дати акт не вручався, його зміст до відома Позивача не доводився.
Вказує, що 18 липня 2025 року Відповідачем видано наказ №251 про відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 , яким Позивача відсторонено від роботи до усунення причин трудового спору.
18 липня 2025 року відбулось засідання комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів, де було розглянуто заяву ОСОБА_6 від 17.07 225 року. 
За результатами засідання Комісією ухвалено рекомендацію адміністрації закладу звернутися до профспілкового комітету КНПІ «ЦІМСД N?2» Подільського району м. Києва з проханням щодо надання згоди на звільнення Позивача з п. 2 ст. 40 КЗпП України.
25 липня 2025 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про надання копії протоколу засідання комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів від 18.07.2025 року.
Листом, отриманим ОСОБА_1 28.07.2025 року, Відповідач повідомив про розгляд заяви
Позивача від 25.07.2027 року та роз`яснив положення ст. 20 Закону України «Про звернення
громадян». У заяві від 28.07.2025 року Позивач просив надати йому можливість 
ознайомитись із вказаним протоколом, а у заяві від 01.08.2025 року просив повідомити дату, 
з якої він зможе приступити до виконання своїх трудових обов`язків.
Позивач у позовній заяві зазначає, що Витяг з протоколу засідання комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів від 18.07.2025 року Позивач отримав лише 01.08.2025 року, що підтверджується, зокрема, листом КНП «ЦІМСД №2» Подільського району м. Києва від 06.08.2025 року № 106/5652-.1272. Цим же листом Відповідач повідомив, що рішення відносно конфлікту, який виник 17.07.2025 року не прийнято та буде прийнято після отримання відповіді від правоохоронних органів.
Звертаючись до суду з позовом про незаконність свого відсторонення, позивач зазначає, що 06 серпня 2025 року наказом №282 про продовження відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 продовжено відсторонення Позивача до усунення причин
конфлікту з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків.
30 вересня 2025 року відбулось засідання профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2»
Подільського району м. Києва, на якому було ухвалено рішення щодо надання згоди на звільнення позивача. Позивач Протокол засідання профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2» Подільського району м. Києва від 30 вересня 2025 року не отримав від Відповідача. 
30 вересня 2025 року Позивач був звільнений Відповідачем з роботи згідно з п. 2 ст. 40 К3пП України наказом від 30.09.2025 року №168-К.
Наказ про звільнення з роботи оскаржено в самостійному провадженні до Подільського 
районного суду м. Києва.
Позивач вважає своє відсторонення незаконним, а тому звернувся до суду з даним позовом. Як направило підставу для своїх вимог посилається на такі норми. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КЗпП України комісія по трудових спорах обирається загальними зборами (конференцією) трудового колективу підприємства, установи, організації з числом працюючих не менш як 15 чоловік. Трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з роботодавцем (ч. 2 ст. 224 КЗпП України). Згідно з ст. 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних причин установленого строку комісія по трудових спорах може його поновити.
Системний аналіз положень ст.ст. 221, 224, 225 КЗпП України дає підстави для висновку, що право звернутися з заявою до комісії по трудових спорах надано лише працівникові (у роботодавця таке право відсутнє), а єдиним завданням комісіє є вирішення трудового спору між працівником та роботодавцем. Враховуючи, що 18.07.2025 року на засіданні комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів розглядалось звернення лікаря загальної практики-сімейного лікаря Амбулаторії ОСОБА_6 про конфлікт, який виник між нею та Позивачем, тобто спір між працівниками, то ухвалене Комісією рішення прав і обов`язків Позивача не стосується. Більш того, рішення за наслідками названого спору не прийнято взагалі, про що свідчить лист КНП «ЦПМСД №2» Подільського району м. Києва від 06.08.2025 року №106/5652-1272, а відтак, рішення, яке може бути оскаржене в порядку ст. 228 КЗпП України, відсутнє.
Вказує, що ст. 46 КЗпП України міститься вичерпний перелік підстав для відсторонення від роботи. У конкретному випадку така підстава не настала, а тому його відсторонення від роботи було здійснено незаконно. Ні в наказі про відсторонення, ні в наказі про продовження відсторонення причини відсторонення не зазначалося. 
Посилаючись на те, що його було відсторонено незаконно, позивач обґрунтовував право на отримання середнього заробітку за час відсторонення від роботи.
Вказував, що середній заробіток за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235К3пП) є спеціальною відповідальністю (санкцією) для роботодавця, спрямованою на захист трудових прав працівника.
Для розрахунку середнього заробітку брав розмір мінімальної заробітної плати 8000 грн., з якого обраховував суму, яку просить стягнути з відповідача. 
Так, за період вимушеного прогулу вирахував такі суми:
-з 17.07.2025 року по 31.07.2025 року - (8000:31=258 грн х 14)= 3612 гривень.
- з 01.08.2025 року по 30.09.2025 року - 16 000 гривень.
Відтак, просив суд стягнути з Відповідача за час вимушеного прогулу з 17.07.2025
року по 30.09.2025 року кошти в сумі 19612 грн. з відрахуванням необхідних
податків та військового збору.
Отже, подавши уточнену редакцію позовної заяви, позивач просив суд:
-визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 18.07.2025 року №251 про відсторонення від роботи сторожа  ОСОБА_1 ;
-визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 06.08.2025 року №282 про продовження відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 ;
-стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.07.2025
року по 30.09.2025 року в розмірі 19612 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів.
Ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва Ковбасюк О.О. від 28.08.2025 було відкрите провадження у даній справі. 
22.01.2026 від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву. Відповідач у справі не визнає позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з чим повідомив такі обставини. 
17.07.2025 року о 19:00 у приміщенні Амбулаторії ЗП-СМ № 4 КНП «ЦПМСД №2» Подільського району м. Києва між сторожем ОСОБА_1 та лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_6 виник трудовий конфлікт.
Як встановлено витягом з протоколу засідання комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів № 1 від 18.07.2025, у ході зазначеного конфлікту Позивач, поводився агресивно, підвищував голос, кричав, умисно вдарив лікаря ОСОБА_6 кулаком у живіт, хапав її за руки та вибив з її рук мобільний телефон, яким вона хотіла зафіксувати протиправну поведінку Позивача. Зазначені обставини підтверджені показаннями чотирьох свідків медичних працівників та реєстратора амбулаторії, і пацієнта лікарні, які були очевидцями події.
З огляду на протиправну поведінку Позивача, адміністрація лікарні вжила усіх заходів щодо проведення належного службового розслідування та за результатами якого профспілковим комітетом лікарні прийнято рішення щодо звільнення Позивача за ч.2 ст.40 КЗпП.
Зазначені події 17.07.2025 відбувалися у період, коли заклад виконував функції тимчасового укриття, що істотно підвищувало ризики для життя та здоров`я інших осіб. У зв`язку з реальною загрозою безпеці, 17.07.2025 о 21:15 годині сторожа ОСОБА_1 було негайно відсторонено від роботи на підставі складеного акта та усного розпорядження керівника, що відповідає обов`язку роботодавця забезпечити безпечні умови праці.
18 липня 2025 року по закладу видано наказ № 251 про відсторонення працівника ОСОБА_1 від виконання трудових обов`язків. Того ж дня, потерпіла лікар ОСОБА_6 подала письмову заяву та пояснення про інцидент, сторож ОСОБА_1 відмовився надати письмові пояснення, що зафіксовано відповідним актом. Отже, цього д дня, видано наказ № 252 про створення комісії з розгляду індивідуального трудового спору, проведено засідання комісії (протокол № 1), також надійшли письмові заяви чотирьох свідків інциденту та пояснення відвідувача лікарні, які підтвердили протиправну поведінку ОСОБА_1 .
В подальшому видано наказ № 253 від 18.07.2025 про створення комісії з проведення службового розслідування. Службове розслідування, так 21 липня 2025 року комісією проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування № 01/07-25 від 21.07.2025.
Крім того, 21.07.2025 надійшли письмові заяви від потерпілої та свідків, у яких вони прямо вказали на страх за своє життя та здоров`я, що підтверджує реальність загрози та суспільну небезпечність поведінки працівника ОСОБА_1 .
На виконання рекомендацій комісії, від 22.07.2025 направлено запит лікарю ОСОБА_8 щодо стану здоров`я сторожа ОСОБА_1 та надання йому медичної допомоги, в цей же день 22.07.2025 адміністрація закладу повідомила правоохоронні органи про інцидент.
19.08.2025 та 15.09.2025 надійшли відповіді від Подільського управління поліції.
05 серпня 2025 року сторож ОСОБА_1 відмовився ознайомитися з актом службового розслідування, що знову підтверджує його небажання співпрацювати з роботодавцем.
З метою всебічного дослідження інциденту 06 серпня 2025 року видано наказ № 282 про продовження відсторонення сторожа від роботи як вимушений превентивний захід.
16 вересня 2025 року видано наказ № 313 про внесення змін до складу комісії з службового розслідування. Сторож ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про засідання комісії 17.09.2025, однак без поважних причин не з`явився.
17 вересня 2025 року відбулося друге засідання комісії, оформлене протоколом № 02/09-25 від 17.09.2025.
Отже всі дії проводилися з дотриманням гарантій працівника та профспілкової процедури, а саме, 19 вересня 2025 року адміністрація закладу звернулася до профспілкового комітету з поданням щодо надання згоди на звільнення сторожа ОСОБА_1 30 вересня 2025 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення, що підтверджується витягом з протоколу № 9 від 30.09.2025. Того ж дня, 30 вересня 2025 року, сторожа ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, що оформлено наказом № 168-к від 30.09.2025.

Посилаючись на те, що відсторонення від роботи працівника ОСОБА_1 є законним із дотриманням усіх процедурних вимог, обґрунтованим підтвердженим актами, заявами потерпілої та свідків, пропорційним з огляду на загрозу безпеці та відсутність співпраці з боку працівника, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 
Вказує, що відсторонення відбулося як тимчасовий запобіжний захід щодо Позивача та не є дисциплінарним стягненням, а мало тимчасовий характер, яке застосоване з метою усунення причин конфлікту та запобігання негативним наслідкам. 
Щодо стягнення середнього заробітку, то середній заробіток підлягає стягненню лише у разі незаконного відсторонення. Оскільки в даному випадку відсторонення відбулося з дотриманням усіх норм згідно чинного законодавства, а в подальшому на підставі згоди профспілкового комітету щодо звільнення ОСОБА_1 процедура вважається дотриманою, просили відмовити у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Учасники справи обмінювалися додатковому поясненнями від 18.05.2026, 10.06.2026.
Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 15.06.2026 було задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді.
16.06.2026 справа надійшла в провадження судді Подільського районного суду м.Києва Войтенко Т.В. та прийнята до розгляду ухвалою від 23.06.2026 р. 
В судовому засіданні 16 липня 2026р. позивач ОСОБА_1 пояснив, що з 13 серпня 2024р. його було прийнято на роботу на посаду сторожа. 17 липня 2025р. його було відсторонено від роботи на підставі заяви ОСОБА_6 .. Стверджував, що акт про його відсторонення не складався. На питання суду про те, яким чином його було відсторонено, повідомив, що до нього підійшли працівники відповідача та повідомили, що його відсторонено від роботи. На наступний день 18 липня 2025р. його викликали на комісію та в той же день орієнтовно о 16:00 год. дали копію наказу про його відсторонення. Копію акту про відсторонення отримав 24 липня 2025р.. В цей же день подав заяву з проханням надати йому копію протоколу засідання комісії від 18 липня 2025р..
На питання суду повідомив, що після свого відсторонення, він ще приходив на роботу та наказом від 6 серпня 2025р. було продовжено його відсторонення від роботи. Зазначав, що відповідач призначив другу комісію, на яку його імовірно і не запрошували, адже смс повідомлення у Вайбер він міг не бачити. В подальшому його було звільнено з роботи наказом від 30 вересня 2025р..
Вважає своє відсторонення від роботи незаконним, адже:
- було порушено презумпцію невинуватості, незважаючи на те, що кримінальне провадження триває, його було спочатку відсторонено, а потім звільнено з роботи, не дочекавшись рішення про відсутність або наявність в його діях ознак правопорушення;
- вважає, що йому безпідставно ставляться у провину невиконання та порушення ним пункту 2 колективного договору, про що зазначено в акті службового розслідування чи протоколі комісії;
- вважає, що йому безпідставно ставляться у провину порушення робочої інструкції сторожа;
- вважає, що його відсторонення було неконкретизованим, спочатку його відсторонили без визначеного періоду, потім продовжили таке відсторонення аж до його звільнення;
- вважає, що в наказах про відсторонення не конкретизовані причини його відсторонення;
- вважає, що про таку причину відсторонення як «проведення службового розслідування» зазначено виключно у поясненнях на позовну заяву, однак така причина не зазначена у самих наказах про відсторонення;
- вважає, що його відсторонення могло б здійснюватися виключно якби у наказі про відсторонення зазначалось би, що його відсторонено у зв`язку з хуліганськими діями, однак без зазначення причини його відсторонення незаконне;
- у наказах про відсторонення відсутня посилання на статтю 46 КЗпП України, не конкретизовано конкретний пункт, на підставі якого здійснено його відсторонення від роботи, не зазначено, чи здійснюється відсторонення і збереженням заробітної плати чи без збереження заробітної плати;
- вважає, що його відсторонення могло б бути здійснене лише ухвалою слідчого судді в рамках КП.
У судовому засіданні 16 липня 2026р. позивач також повідомляв, що 18 липня 2025р., коли прямував на комісію з розгляду трудових спорів, відчув що погано себе почуває, тому звертався до відповідача за медичною допомогою та отримував консультацію лікаря ОСОБА_9 . Йому було відкрито лікарняний на один день. Стверджував, що в подальшому він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 18 по 24 липня 2025р.. Однак, на пропозицію суду надати докази тих обставин, на які позивач посилається, він повідомив, що такі відсутні, імовірно такі докази він подавав в іншій справі, в рамках якої оскаржується його незаконне звільнення. Відтак, просив не брати до уваги обставину перебування його на лікуванні, адже така не впливає на предмет доказування - незаконність його відсторонення від роботи.
У судовому засіданні 16 липня 2026р. представник позивача просив задовольнити позовні вимоги позивача з підстав, зазначених у позовній заяві. Стверджував, що підстав для відсторонення від роботи позивача не було. Комісія по трудовим зборам покликана вирішувати суперечки щодо дотримання гарантій, встановлених у колективному договорі. Втім, комісія вдалася до виконання непритаманних їй функцій. У конкретному випадку роботодавець повинен був застосувати до позивача дисциплінарне стягнення, а не відсторонювати його від роботи. Відтак, відсторонення було незаконним, позовні вимоги підлягають задоволенню.
У судовому засіданні 16 липня 2026р. представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність.
Стверджувала, що позивача правомірно було відсторонено від роботи на підставі статті 46 КЗпП України. 18 липня 2025р. було видано 1-й наказ про відсторонення позивача, сам позивач підтвердив, що копію цього наказу він отримав в цей же день 18 липня 2025р. На пропозицію надати пояснювальну записку щодо трудової суперечки, позивач відмовився, таку записку не надавав. Для проведення службового розслідування було створено відповідну комісію наказом від 21 липня 2025р., яка рекомендувала застосувати до позивача дисциплінарне стягнення. Однак, в подальшому було проведено ще одну службову перевірку, у зв`язку з чим існує 2 акти службової перевірки. Відповідач отримав інформацію від лікаря (а.с.190 т.1), тому було складено 2-й акт службової перевірки, від отримання якого позивач відмовився, про що було складено відповідний акт від 5 серпня 2025р.. Наказом від 6 серпня 2025р. було продовжено відсторонення позивача. Отримавши інформацію про внесення відомостей в ЄРДР 9 вересня 2025р., було прийнято рішення звільнити позивача з посади, що було здійснено наказом від 30 вересня 2025р.. 
На питання суду представник відповідача уточнила, що відсторонення було здійснено виключно для проведення службового розслідування. Інформацію про лікарняний позивач відповідачу не надавав.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, що 13.08.2024 року ОСОБА_1 був прийнятий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва на роботу на посаду сторожа, що підтверджується витягом з наказу по особовому складу від 13.08.2024 року №160-к.
17.07.2025 року у приміщенні Амбулаторії ЗП-СМ № 4 КНП «ЦПМСД №2» Подільського району м. Києва між сторожем ОСОБА_1 та лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_6 виник трудовий конфлікт.
Факт конфлікту позивач не заперечує. 
17.07.2025 о 21:15 годині сторожа ОСОБА_1 було негайно відсторонено від роботи на підставі складеного акта та усного розпорядження керівника. Так, 17 липня 2025 року начальником відділу кадрів ОСОБА_12, завідувачем господарства ОСОБА_3 , водієм ОСОБА_4 та сторожем ОСОБА_5 складено акт про відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого, 17.07.2025 року о 21:15 год ОСОБА_1 був відсторонений від роботи у зв`язку із зверненням лікаря загальної практики-сімейного лікаря Амбулаторії ЗП-СМ №4 ОСОБА_6 до виконувача обов`язків директора ОСОБА_7 із повідомленням про трудову суперечку (конфлікт), яка сталась цього ж дня о 19:00 год.
18 липня 2025 року відбулось засідання комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів, де було розглянуто заяву ОСОБА_6 від 17.07 225 року. 
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії з розгляду індивідуальних трудових спорів № 1 від 18.07.2025, у ході зазначеного конфлікту ОСОБА_1 поводився агресивно, підвищував голос, кричав, умисно вдарив лікаря ОСОБА_6 кулаком у живіт, хапав її за руки та вибив з її рук мобільний телефон.
За результатами засідання Комісією ухвалено рекомендацію адміністрації закладу звернутися до профспілкового комітету КНПІ «ЦІМСД N№2» Подільського району м. Києва з проханням щодо надання згоди на звільнення Позивача з п. 2 ст. 40 КЗпП України.
18 липня 2025 року видано наказ № 251 про відсторонення працівника ОСОБА_1 від виконання трудових обов`язків. У наказі зазначені підстави: «На підставі розпорядження в.о. директора ОСОБА_7 , АКТу «Про відсторонення від роботи сторожа» від 17.07.2025 та згідно п.2 «Виробничі відносини» Колективного договору комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м.
Києва на 2021-2025 рр., з метою найшвидшого вирішення причин трудової суперечки».
Наказом покладено на начальника відділу кадрів ОСОБА_10 взяти пояснювальну записку від сторожа ОСОБА_1 щодо трудового спору (конфлікту), який стався 17.07.2025.
ОСОБА_1 не надав письмові пояснення, що зафіксовано відповідним актом. 
18 липня 2025 року потерпіла лікар ОСОБА_6 подала письмову заяву та пояснення про інцидент. 
18 липня 2025 року видано наказ №252 про створення комісії з розгляду індивідуального трудового спору, проведено засідання комісії (протокол № 1). Від 4 очевидців надійшли письмові заяви щодо інциденту та пояснення відвідувача лікарні, які підтвердили протиправну поведінку ОСОБА_1 .
В подальшому видано наказ № 253 від 18.07.2025 про створення комісії з проведення службового розслідування. 
21 липня 2025 року комісією проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування № 01/07-25 від 21.07.2025. Відповідач ОСОБА_1 не ознайомлювався з актом службового розслідування, що зафіксовано Актом від 05 серпня 2025 року.
21.07.2025 надійшли письмові заяви від потерпілої ОСОБА_6 про реальність загрози та суспільну небезпечність поведінки працівника ОСОБА_1 
22.07.2025 направлено запит лікарю ОСОБА_8 щодо стану здоров`я сторожа ОСОБА_1 та надання йому медичної допомоги, в цей же день 22.07.2025 адміністрація закладу повідомила правоохоронні органи про інцидент.
Відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесені за заявою ОСОБА_6 не були, у зв`язку з чим остання зверталася до слідчого суді зі скаргою на бездіяльність. На підставі ухвали №758/13065/25 слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 28.08.2025 в ЄРДР були внесені відомості за №12025105070000670 від 09.09.2025 р. 
06 серпня 2025 року видано наказ №282 про продовження відсторонення сторожа ОСОБА_1 від роботи. Підставою для продовження відсторонення зазначено: «На підставі рекомендацій комісії з Службового розслідування, згідно АКТу «Службового розслідування №01/07-25 від 21.07.2025» відповідно до ст. 46 КЗпП України, наказу закладу від 18.07.2025 №251 «Про відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 », АКТу «Про відсторонення від роботи сторожа» від 17.07.2025 та згідно п.2 «Виробничі відносини» Колективного договору
комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва на 2021-2025 рр., з метою усунення причин конфлікту».
16 вересня 2025 року видано наказ № 313 про внесення змін до складу комісії з службового розслідування. 
17 вересня 2025 року відбулося друге засідання комісії, оформлене протоколом №02/09-25 від 17.09.2025.
30 вересня 2025 року відбулось засідання профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2»
Подільського району м. Києва, на якому було ухвалено рішення щодо надання згоди на звільнення позивача. 
30 вересня 2025 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи згідно з п. 2 ст. 40 К3пП України наказом від 30.09.2025 року №168-К. Підстава звільнення: витяг з протоколу засідання профспілкового комітету від 30.09.2025 №9. 
У рамках даної справи суду належить з`ясувати, чи відбулося відсторонення від роботи позивача ОСОБА_1 відповідно до вимог КЗпП України. 
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Правові підстави відсторонення працівника від роботи роботодавцем визначені статтею 46 КЗпП України. 
Згідно з частиною першою цієї статті відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та/або об`єктів чи операторів критичної інфраструктури; в інших випадках, передбачених законодавством.
Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових відносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю.
Відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин. Відсторонення не має на меті покарання працівника, це особливий тимчасовий захід, що має попереджувальний характер. Воно триває або до встановлення юридичного факту, зазначеного в законі, або до припинення обставин, що призвели до відсторонення, або до вирішення питання про подальшу долю відстороненого працівника Отже, за суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №761/12073/18 зазначено, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. 
Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19).
Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.
У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).
Як на підставу для відсторонення позивача від роботи відповідач у наказі №251 від 18.07.2025 посилався на АКТ «Про відсторонення від роботи сторожа» від 17.07.2025 р, п.2 «Виробничі відносини» Колективного договору комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м.
Києва на 2021-2025 рр., та зазначав мету - найшвидше вирішення причин трудової суперечки.
Як на підставу для продовження відсторонення позивача від роботи відповідач у наказі №282 від 06.08.2025 посилався на рекомендації комісії з Службового розслідування, АКТ «Службового розслідування №01/07-25 від 21.07.2025», наказу від 18.07.2025 №251 «Про відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 », АКТ «Про відсторонення від роботи сторожа» від 17.07.2025, п.2 «Виробничі відносини» Колективного договору
комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва на 2021-2025 рр.. 
У матеріалах справи немає відомостей про наявність передбачених ст. 46 КЗпП України підстав для відсторонення позивача ОСОБА_1 від посади, як-то появи позивача на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони тощо.
Пункт 2 «Виробничі відносини» Колективного договору комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м.
Києва на 2021-2025 рр передбачає загальні обов`язки роботодавця забезпечити дотримання правил трудової дисципліни та не передбачає підстав для відсторонення особи від роботи.
Чинне законодавство також не містить норму про право роботодавця відсторонювати особі від посади на період вирішення трудової суперечки.
Враховуючи відсутність підстав для відсторонення ОСОБА_1 від роботи, передбачених статтею 46 КЗпП України, і незастосування на той час такого відсторонення у межах кримінального провадження, суд робить висновок, що відсторонення позивача від виконання обов`язків на посаді з 18 липня 2025 р. та продовження відсторонення для вирішення суперечок у колективі є законним.
З огляду на викладене, наказ про відсторонення позивача від роботи від 18.07.2025 та про продовження відсторонення від 06.082.2025 р. винесені відповідачем без законних на те підстав, у зв`язку з чим їх слід скасувати.
Враховуючи, що незаконні дії відповідача призвели до порушення конституційного права ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, на відповідача слід покласти обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 299/4842/21 (провадження № 61-9428св23).
Так, статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Поряд з цим, статтею 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
Згідно положень п. 2,8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з наявної у матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_11 , останніми повними місяцями роботи позивача були травень та червень 2025 року, в яких позивач отримав зарплату в розмірі 8515,10 грн. за травень та 9080,05 грн. за червень (а.с. 85, т.1).
Загальна кількість відпрацьованих робочих днів за травень та червень 2025 року становить 43 дні. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 409,19 грн. (17595,15 грн. : 43 дні).
Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється шляхом множення середньоденного заробітку (409,19 грн.) на кількість робочих днів з 18 липня 2025 року (17 липня 2025 ще оплачено) по 29 вересня 2025 року (30.09.2025 вже було звільнено), які мають бути оплачені середнім заробітком (52 дні), та становить 21277,88 грн. 
Зважаючи на викладене, належним розміром відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача є 21277,88 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів.
Разом з тим, в прохальній частині позову позивач просив суд стягнути з відповідача 19612 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 19612 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з якого роботодавець окремо має вирахувати податки та інші обов`язкові платежі.
При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому такий має бути стягнутий з відповідача в дохід держави. 
Керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 18.07.2025 року №251 про відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 06.08.2025 року №282 про продовження відсторонення від роботи сторожа ОСОБА_1 .

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2025
року по 29.09.2025 року в розмірі 19612 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів, які мають бути вирахувані окремо.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва, 04215, м. Київ, пр-т Свободи, 22, код ЄДРПОУ 38946192.

Суддя Т.В.Войтенко