КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року м. Київ справа №640/24057/19
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з позовом до Державної аудиторської служби України, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт 5 вимоги Державної аудиторської служби від 06.05.2019 № 04-14/385-2019: « 5. Вжити заходів щодо відшкодування відповідно до норми статті 136 КЗпП України на користь ВД Фонду шкоди (збитків) шляхом направлення відповідного звернення (вимог) до Правління Фонду щодо подання регресного позову про відшкодування шкоди (збитків) на суму 324 164, 29 грн внаслідок скасування судовими інстанціями рішень про звільнення працівників».
Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Дана адміністративна справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду. Автоматизованою системою документообігу суду визначено Колеснікову І.С. головуючою суддею, яка буде розглядати дану адміністративну справу. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність встановлених відповідачем під час здійснення ревізії порушень вимог законодавства, що були зафіксовані відповідним актом ревізії.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує на прийнятті оскаржуваного рішення відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відповідному акті ревізії та наданому відзиві.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, Державна аудиторська служба України відповідно до пункту 2.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2018 року провела ревізію фінансово-господарської діяльності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - ВД Фонду) за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якої складено акт від 27 березня 2019 року №04-23/2. Акт ревізії об`єктом контролю підписано із запереченнями, на які надіслано висновки листом Держаудитслужби від 26.04.2019 № 04-14/372-2019.
Відповідачем 06.05.2019 направлено позивачу вимогу № 04-14/385-2019, яка вказує на таке:
«Ревізією встановлено порушень фінансової дисципліни на загальну суму 14 665 830,34 грн, з них таких, що призвели до шкоди (збитків), на суму 673 905,34 грн та інших порушень на суму 13 991 925,00 грн. Під час ревізії усунуто порушень фінансової дисципліни на загальну суму 4 792,24 грн, у тому числі порушень, що призвели до шкоди (збитків), на суму 4 662,24 гривні.
1. На порушення частин першої та п`ятої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 4 розділу II Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів суб`єктів державного сектору, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 23 січня 2015 року № 11, ВД Фонду завищено в обліку вартість нематеріальних активів внаслідок, зарахування на баланс нематеріальних активів за відсутності відповідних первинних документів (патенту, свідоцтва, ліцензійного договору, договору про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності, договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності) щодо виключних майнових прав на комп`ютерні програми на загальну суму 13 991 795,00 гривні.
2. На порушення пункту 3. б розділу 3 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду, затвердженого постановою Правління Фонду від 04 березня 2016 року № 6, колишньому директору ВД Фонду ОСОБА_1 протягом січня - квітня 2017 року нараховано та виплачено надбавку за почесне звання «заслужений», яке не збігається за профілем з його діяльністю, що призвело до зайвого нарахування та виплати надбавки на суму 2 260,99 грн та відповідно до зайвої сплати єдиного соціального внеску на суму 497,42 гривні.
Через зазначене порушення ВД Фонду завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 2 758,41 гривні.
3. На порушення пункту 4.9 розділу 4, пункту 5.3 розділу 5, пункту 6.3 розділу 6 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду, затвердженого постановою Правління Фонду від 08 лютого 2017року №14, пункту 6.3 розділу 6 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду, затвердженого постановою Правління Фонду від 10 жовтня 2017 року № 52, без відповідного погодження заступниками Голови правління Фонду зайво нараховано та виплачено заробітної плати колишньому директору ВД Фонду ОСОБА_1 на загальну суму 342 320,40 грн, а саме: премій на суму 207 357,85 грн, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань на суму 99 717,41 грн та відповідно зайво сплачено єдиного соціального внеску на суму 35 245,14 гривні.
Через зазначене порушення ВД Фонду завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 342 320,40 гривень.
4. ВД Фонду не забезпечила подання регресного позову про відшкодування витрат на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплати єдиного соціального внеску, судових зборів, витрат на професійну правничу допомогу, здійснених ВД Фонду на виконання рішень судових інстанцій щодо визнання незаконними рішень про звільнення працівників та їх поновлення на займаних посадах, чим не використано право, визначене пунктом 1 статті 1191 Цивільного кодексу України.
Через зазначене порушення ВД Фонду завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 324 164,29 гривні.
5. На порушення частини п`ятої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами) ВД Фонду несвоєчасно відобразила господарські операції щодо оприбуткування основних засобів (об`єктів нерухомого майна), отриманих за передавальними актами (актами приймання-передачі) в регістрах бухгалтерського обліку на суму 109 446,60 гривні.
6. На порушення пункту п`ятого розділу І та пункту четвертого розділу II Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, інвентаризаційною комісією ВД Фонду у протоколах та інвентаризаційних описах, складених за результатами проведених у 2017 та 2018 роках інвентаризацій, зазначено недостовірну інформацію щодо фактичної наявності нематеріальних активів на загальну суму 35 469 359,50 грн, які були вилучені правоохоронними органами.
7. На порушення частини п`ятої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ВД Фонду господарські операції за отримання послуг від Санаторію «Україна» у грудні 2017року відображено в облікових регістрах на підставі первинних документів, складених у січні 2018 року, чим завищено в обліку станом на 31.12.2017 кредиторську заборгованість за розрахунками з Санаторієм «Україна» на суму 818 280,00 гривні.
З метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення надалі на підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, пунктів 46, 49, 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, Держаудитслужба вимагає:
1. Опрацювати матеріали ревізії, розглянути питання про притягнення до встановленої законом відповідальності працівників ВД Фонду, які допустили зазначені порушення.
2. Привести у відповідність до вимог пункту 4 розділу II Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів суб`єктів державного сектору, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 23 січня 2015 року №11 облік нематеріальних активів щодо виключних майнових прав на комп`ютерні програми на загальну суму 13 991 795,00 гривні.
3. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України (надалі — КЗпП України) на користь ВД Фонду шкоди (збитків), заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати надбавки на суму 2 260,99 грн та сплати єдиного соціального внеску на суму 497,42 гривні.
4. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України (далі — КЗпП України) на користь ВД Фонду шкоди (збитків), заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати на загальну суму 342 320,40 грн, а саме: премій на суму 207 357,85 грн, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань на суму 99 717,41грн та відповідно зайво сплачено єдиного соціального внеску на суму 35 245,14 гривні.
5. Вжити заходів щодо відшкодування відповідно до норми статті 136 КЗпП України на користь ВД Фонду шкоди (збитків) шляхом направлення відповідного звернення (вимог) до Правління Фонду щодо подання регресного позову про відшкодування шкоди (збитків) на суму 324 164,29 грн внаслідок скасування судовими інстанціями рішень про звільнення працівників.
6. Не допускати надалі зазначених порушень законодавства з фінансових питань.».
Не погоджуючись з пунктом 5 такої вимоги Державної аудиторської служби України, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю, зокрема, здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.
Пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: 1) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 2) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 3) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України (далі - Положення № 43).
Пунктом 1 Положення № 43 передбачено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з пунктом 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23).
Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - Порядок № 550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
Аналіз наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
У разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її відповідно до вимог законодавства, що у цій частині є обов`язковою до виконання.
Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їхню наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Законність і правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їхнє стягнення, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Отже, пункти (частини) вимоги, які не вказують на розмір збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи у випадку їхнього оскарження. Водночас наявність збитків, правильність їхнього обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Зазначений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою у постановах, зокрема, від 07 жовтня 2014 року в справі №21-368а14, від 14 жовтня 2014 року в справі №21-453а14, від 18 листопада 2014 року в справі №21-461а14, від 20 січня 2015 року в справі №21-601а14, від 27 січня 2015 року в справі № 21-436а14, від 10 лютого 2015 року в справі №21-632а14, від 15 квітня 2014 року в справах №№ 21-40а14, 21-63а14), від 29 травня 2017 року в справі №826/6304/16, від 23 лютого 2016 року в справі №818/1857/14.
Цю ж правову позицію послідовно підтримав Верховний Суд у постановах від 08 серпня 2019 року у справі №804/9577/13-а, від 11 грудня 2019 року №160/641/19, від 08 квітня 2020 року в справі №809/504/17, від 07 квітня 2020 року в справі №813/1984/18, від 31 березня 2020 року в справі №817/650/18, від 20 березня 2020 року в справі №814/380/17, від 12 березня 2021 року у справі №640/3186/19, від 27 травня 2021 року у справі №160/8621/19, від 17 червня 2021 року у справі №0440/6907/18, від 31 серпня 2021 року у справі №160/5323/20, від 14 грудня 2021 року у справ №811/1203/18 та інших.
Оскаржуваний в цій справі пункт вимоги відповідача указує на порушення вимог чинного законодавства, що призвели до заподіяння збитків, їхній розмір і необхідність усунення цих порушень у визначений у вимозі спосіб.
Ураховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, а правильність їх обчислення має перевірятись судом, який розглядає такий позов, суд вважає, що оскаржуваний пункт вимоги не породжує обов`язків, що негативно впливають на права позивача; їх захист не може бути здійснений шляхом визнання відповідного пункту вимоги протиправним та його скасування.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування вимоги – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.