Справа № 136/1232/26
провадження № 2/136/622/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,
за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у загальному позовному провадженні, цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно по спадкуванню за заповітом,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) через свого представника - адвоката Ладана О.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) в якому просила:
- Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га з кад. №0522283800:01:001:0075, яка належала померлому батькові, згідно державного акта серії ЯИ №9626196 від 18.12.2009 року, що розташована по АДРЕСА_1 .
Позивач обґрунтовує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , який за заповітом від 27.04.2017 року заповів позивачу усе належне йому майно. Після смерті батька позивач в порядку передбаченому чинним законодавством звернулась до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу №15/2018 та оформлено частину спадкового майна, зокрема земельну ділянку площею 0,3686 га, з цільовим призначенням -ведення особистого селянського господарства (кад. № 0522283800:01:001:0079), що розташована в АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці за законом першої черги від спадкового майна відмовились.
Житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , за даними погосподарського обліку, належав до майна колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Право власності позивачки на зазначений житловий будинок було визнано в судовому порядку, зокрема ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 05.05.2025 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 136/2362/24.
Разом з тим нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0522283800:01:001:0075, оскільки наявний державний акт не підтверджує одноособового права власності спадкодавця на всю земельну ділянку.
Внаслідок викладеного вона не має можливості належним чином оформити право власності на земельну ділянку під належним її будинком на своє ім`я, і змушена звернутися до суду.
Ухвалою суду від 01.07.2026 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.
Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подано. Водночас надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.
З огляду на те, що в судове засідання сторони не з`явились, а відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, тому суд проводить розгляд справи у даному підготовчому судовому засіданні (відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України), на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.
Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 був батьком позивачки ОСОБА_6 , що пітверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
За життя, 27 квітня 2017 року, ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрований у реєстрі за № 34, відповідно до якого заповів ОСОБА_1 все належне йому майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також усе те, на що він за законом матиме право і що буде йому належати на момент смерті.
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входили, зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 0522283800:01:001:0075, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташована за вказаною адресою, а також земельна ділянка кадастровий номер 0522283800:01:001:0079, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0522283800:01:001:0075, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 9626196 від 18 грудня 2009 року, виданим на ім`я ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою-випискою з погосподарської книги № 3 за 1991–1995 роки від 04 березня 2024 року № 87, виданою Нападівським старостинським округом № 6 Липовецької міської ради Вінницького району, за особовим рахунком № НОМЕР_3 значиться житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .
Станом на 15 квітня 1991 року у складі зазначеного господарства значилися: голова домогосподарства ОСОБА_3 , 1939 року народження, його дружина ОСОБА_4 , 1943 року народження, та дочка ОСОБА_5 , 1970 року народження.
Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 15/2018.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 29 січня 2018 року подала заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 , а також відмовилася від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.
26 березня 2024 року приватним нотаріусом було винесено постанову вих. № 52/02-31 про відмову ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.
Підставою для відмови стало те, що спадкоємцем не було подано документів, які посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок, а відповідно до відомостей погосподарської книги будинок значиться як майно колгоспного двору, у зв`язку з чим частка ОСОБА_3 у праві власності на нього не була визначена.
Право власності позивачки на житловий будинок встановлено судовими рішеннями, а саме рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2024 року у цивільній справі № 136/1039/24, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року у цивільній справі № 136/1148/24 та ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 05 травня 2025 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 136/2362/24.
У грудні 2025 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0522283800:01:001:0075.
Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на всю земельну ділянку стало те, що, на думку нотаріуса, з огляду на склад колгоспного двору та належність житлового будинку його членам, земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, також не могла належати ОСОБА_3 одноособово, а державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 9626196 від 18 грудня 2009 року, виданий на його ім`я, не підтверджує його одноособового права власності на всю земельну ділянку.
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами було встановлено за ОСОБА_5 , тоді як право на спадкування земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0522283800:01:001:0075, у нотаріальному порядку оформлено не було, що стало підставою для звернення позивачки до суду.
Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина 2 вказаної статті визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно положень ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно до положень ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Стаття 1225 ЦК Цивільного кодексу України визначає, що Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 
Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Внаслідок викладеного позивач не має можливості належним чином оформити право власності на земельну ділянку під належним їй будинком і тому звернулась до суду із позовом про визнання права власності на земельної ділянки.
Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач і на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.
Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання права власності на земельну ділянку, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.259,264,265,273,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно по спадкуванню за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0522283800:01:001:0075, площею 0.2500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; місце розташування: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Учасники цивільного процесу:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_4 );
Відповідач:  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Суддя Дмитро КРИВЕНКО